ДИПЛОМНА РОБОТА
на тему: Система показників аналізу ефективності комерційної діяльності АТЗТ «Перлина Поділля»

ЗМІСТ

ВСТУП
РОЗДІЛ І ОСНОВНІ ПОКАЗНИКИ,ЯКІ ВПЛИВАЮТЬ НА ПРИБУТОК ПІДПРИЄМСТВА
.1 Формування прибутку підприємства
.2 Прибуток від реалізації продукції та його формування
.3 Сутність і методи обчислення рентабельності
.4 Поняття затрат і витрат обігу торгового підприємства
.5 Запаси в економічній системі підприємства
.6 Методика моделюванню системи управління запасів на підприємстві
РОЗДІЛ ІІ. СИСТЕМА ПОКАЗНИКІВ АНАЛІЗУ ЕФЕКТИВНОСТІ КОМЕРЦІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ АТЗТ "ПЕРЛИНА ПОДІЛЛЯ"
.1 Організаційно-економічна характеристика фірми
.2 Методологія аналізу та оцінки комерційної діяльності підприємства
.3 Рекомендації щодо вдосконалення комерційної діяльності фірми
РОЗДІЛ ІІІ ОХОРОНА ПРАЦІ НА РОБОЧОМУ МІСЦІ КОМЕРСАНТА
ВИСНОВОК
СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ
ДОДАТКИ

ВСТУП

У процесі цих відносин виявляється ефективність усіх сфер економіки і діяльності кожного підприємства зокрема. Важлива роль в узгодженні інтересів товаровиробників і роздрібних торговців та підвищенні ефективності їхньої діяльності належить торговельним посередникам. Відповідно до суспільного розподілу праці, торговельні посередники здійснюють функції зведення виробників і споживачів товарів, організують переміщення товарів із місць виробництва в місця споживання, забезпечують реалізацію економічних інтересів суб'єктів ринку.
Кожен суб'єкт споживчого ринку здійснює господарську діяльність у певних економічних умовах і приймає рішення щодо послуг посередників лише за наявності вигідних умов співробітництва. Інакше кажучи, доцільність співпраці з посередником обумовлена економією витрат збуту або обігу. Будь-яка посередницька діяльність здійснюється підприємцями з метою отримання прибутку, тобто вимагає відповідної оплати з боку споживачів посередницьких послуг. Відповідно, оплата посередницьких послуг стає додатковим елементом витрат у процесі закупівельно-збутової діяльності. Однак, хоча посередники і потребують винагороди за свої послуги, їх залучення надає суб'єктам товарного ринку безперечні переваги. Таким чином, для багатьох підприємців, які працюють на ринку споживчих товарів постає питання: користуватися чи не користуватися послугами торговельних посередників?
Система показників ефективності комерційної діяльності фірми включає:
- інтегральний показник ефективності комерційної діяльності - це такий показник, який дає загальну оцінку результативності суб'єкта комерційної діяльності за певний період (сукупних ресурсів);
- узагальнюючі показники вимірюють ефективність виконання окремих видів діяльності: функціональної (суто торговельної), господарської та соціальної;
- специфічні показники використовуються для всебічної оцінки рівня і динаміки ефективності окремих комерційних операцій, витрат, потужностей, устаткування, видів матеріальних ресурсів. Ці показники є також результативними, оскільки визначають співвідношення ефекту до витрат чи ресурсів, що його забезпечують.
Використання інтегрального показника ефективності комерційної діяльності дозволяє порівнювати результативність роботи окремих комерційних фірм. На практиці застосовується визначення інтегрального показника комерційної діяльності як похідної від значення узагальнюючих показників. Шляхом визначення узагальнюючих показників дається кількісна оцінка ефективності здійснення окремих видів діяльності комерційної фірми: функціональної, господарської і соціальної.
Специфічні показники ефективності вимірюють результативність використання окремих видів ресурсів чи витрат.
Ефективність використання трудових ресурсів, що застосовувались у діяльності комерційних фірм, визначається відношенням розміру товарообігу, або іншого показника, що виражає ефект комерційної діяльності до величини трудових ресурсів. Вартість трудових ресурсів прирівнюється до витрат на оплату праці.Як ефект при розрахунку цього показника можна використовувати також розмір доданої вартості, створеної підприємством, а як ресурси - кількість працівників.
Специфічні показники ефективності комерційної діяльності можуть визначатися для окремих елементів результату роботи фірми чи з урахуванням окремих елементів.

РОЗДІЛ І ОСНОВНІ ПОКАЗНИКИ,ЯКІ ВПЛИВАЮТЬ НА ПРИБУТОК ПІДПРИЄМСТВА
прибуток рентабельність торговий комерційний
Прибуток є однією з основних категорій товарного виробництва. Це передусім виробнича категорія, що характеризує відносини, які складаються в процесі суспільного виробництва.Поява прибутку безпосередньо пов'язана, з появою категорії "витрати виробництва” Прибуток - це частина додаткової вартості, виробленої і реалізованої, готової до розподілу.Підприємство одержує прибуток після того, як втілена у створенному продукті вартість буде реалізована і набере грошової форми.
Отже, об'єктивна основа існування прибутку пов'язана, з необхідністю первинного розподілу додаткового продукту. Прибуток - це форма прояву вартості додаткового продукту.Таким чином, прибуток є об'єктивною економічною категорією. Тому на його формування впливають об'єктивні процеси, що відбуваються в суспільстві, у сфері виробництва й розподілу валового внутрішнього продукту.Водночас прибуток - це підсумковий показник, результат фінансово-господарської діяльності підприємств як суб'єктів господарювання. Тому прибуток відбиває її результати і зазнає впливу багатьох чинників. Є особливості у формуванні прибутку підприємств залежно від сфери їхньої діяльності, галузі господарства, форми власності, розвитку ринкових відносин.На формування прибутку як фінансового показника роботи підприємства, що відбивається в бухгалтерському обліку, в офіційній звітності суб'єктів господарювання, впливає встановлений порядок визначення фінансових результатів діяльності; обчислення собівартості продукції (робіт, послуг); загальногосподарських витрат; визначення прибутків (збитків) від фінансових операцій, іншої діяльності.
Отже, на формування абсолютної суми прибутку підприємства впливають: результати, тобто ефективність його фінансово-господарської діяльності; сфера діяльності; галузь господарства; установлені законодавством умови обліку фінансових результатів.
Прибуток - це показник, що формується на мікрорівні. Прибуток народного господарства - це результат діяльності окремих підприємств, галузей економіки, розвитку окремих сфер, структурних зрушень в економіці, змін у порядку обліку фінансових результатів. У таблиці 4.1 наведено дані щодо абсолютної суми отриманого прибутку (збитку) в різних галузях економіки. Аналіз даних таблиці дає змогу зробити кілька висновків. Відбувається загальне зниження абсолютної суми прибутку. Починаючи з 1996 р. збитковим стало сільське господарство, і ці збитки постійно зростають. У 1998 році збитковими стали торгівля і громадське харчування. У такій сфері діяльності, як фінанси, кредит і страхування, протягом 1996-1997 pp. відбувалося зростання абсолютної суми прибутку, проте в 1998 році його обсяг різко скоротився.. Єдиною галуззю економіки, де стабільно спостерігається зростання прибутку, є транспорт і зв'язок.

.1 Формування прибутку підприємства

Узагальнюючим фінансовим показником діяльності підприємства є його прибуток. Протягом тривалого часу загальна сума отриманого підприємством прибутку визначалась як балансовий прибуток. Найбільш повне, на нашу думку, визначення балансового прибутку було дано в статистичному щорічнику України за 1996 рік. "Балансовий прибуток - загальна сума прибутку підприємства від усіх видів діяльності за звітний період, отримана як на території України, так і за її межами, що відображена в його балансі і включає прибуток від реалізації продукції (робіт, послуг), в тому числі продукції допоміжних і обслуговуючих виробництв, що не мають окремого балансу, основних фондів, нематеріальних активів, цінних паперів, валютних цінностей, інших видів фінансових ресурсів та матеріальних цінностей, а також прибуток від орендних (лізингових) операцій, роялті, а також позареалізаційних операцій". Отримання балансового прибутку було пов'язане з кількома напрямками діяльності підприємства (додаток 1).
По-перше, це основна діяльність, її результатом є прибуток від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Як правило, цей прибуток займав основну питому вагу в складі балансового прибутку. Прибуток від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначався відніманням з виручки від реалізації суми податку на додану вартість, акцизного збору, ввізного мита, митних зборів, а також витрат, що включалися в собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг). Залежно від сфери, виду діяльності підприємства мали місце деякі особливості формування цього прибутку, методики його розрахунку.
По-друге, це діяльність, що не є основною для даного підприємства, але пов'язана з реалізацією матеріальних і нематеріальних цінностей, деяких послуг, її визначали як прибуток від іншої реалізації.Прибуток від іншої реалізації міг бути отриманий за реалізації на сторону продукції підсобних, допоміжних і обслуговуючих виробництв. У цьому разі прибуток розраховувався так само, як і від реалізації продукції основної діяльності. Прибуток від реалізації основних фондів (групи 1), нематеріальних активів розраховувався відніманням від ціни їх реалізації ПДВ, витрат з реалізації і залишкової їх вартості. Прибуток від реалізації цінних паперів обчислювався як різниця між ціною їх реалізації і ціною придбання. При цьому з ціни реалізації виключали витрати, пов'язані з реалізацією (комісійний збір).Склад і обсяг прибутку від іншої реалізації міг значно коливатись на окремих підприємствах і в окремі періоди.
По-третє, це діяльність, пов'язана зі здійсненням фінансових інвестицій. У результаті підприємства одержують прибуток у вигляді дивідендів на акції, від вкладання коштів у статутні фонди інших підприємств (прибутки від володіння корпоративними правами); у вигляді відсотків за державними цінними паперами, облігаціями підприємств, за депозитними рахунками в банках. Обсяг цього прибутку і його питома вага в балансовому прибутку мали тенденцію до зростання, що було обумовлено розвитком ринкової економіки, фондового ринку.
На обсяг названого прибутку справляв вплив обсяг фінансових інвестицій, їхнє спрямування і структура, умови оподаткування. Слід зазначити, що з другого півріччя 1997 р. прибуток, отриманий від володіння корпоративними правами та державними цінними паперами суб'єктами господарювання, оподатковується. По-четверте, це діяльність, пов'язана з отриманням позареалізаційних прибутків і виникненням позареалізаційних витрат (збитків) підприємств.
До них включали:
·	прибутки і збитки минулих років, що були виявлені у звітному періоді;
·	невідшкодовані збитки від надзвичайних ситуацій (стихійних лих, пожеж, аварій);
·	надходження боргів, списаних раніше як безнадійні;
·	штрафи, пені, неустойки, що надходили за порушення господарських договорів суб'єктами господарювання у зв'язку із застосуванням фінансових санкцій;
·	штрафи, отримані за несвоєчасне погашення податкового кредиту з державного бюджету;
·	кредиторська заборгованість між підприємствами недержавної форми власності, щодо якої минув термін позовної давності;
·	дебіторська заборгованість, щодо якої минув термін позовної давності;
·	прибуток від завищення цін і тарифів;
·	курсова різницявід операцій в іноземній валюті;
·	прибуток (збиток) від ліквідації основних засобів;
·	вартісна різниця відвантаженої та отриманої частини виконаного повністю бартерного контракту;
·	прибуток (збиток) від спільної діяльності.
Слід звернути увагу, що отримання прибутку суб'єктами господарювання було пов'язане з діяльністю не тільки на території України, а й за її межами.Засоби або майно, отримані підприємством безкоштовно, до складу прибутку не включалися, та іншу операційну діяльність.

.2 Прибуток від реалізації продукції та його формування

Отримання прибутку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) залежить від здійснення основної діяльності суб'єктів на відміну від виручки, надходження якої на поточний рахунок підприємства фіксується регулярно, обсяг отриманого прибутку визначається тільки за певний період (квартал, рік) на підставі даних бухгалтерського обліку.Однак незалежно від визначення моменту реалізації в законодавчих актах реальне формування на підприємстві прибутку від реалізації продукції має місце тільки за умови, коли така відбувається насправді, тобто коли кошти від покупця надходять на банківський рахунок постачальника.Визначення моменту реалізації за датою відвантаження товарів і встановлення податкових зобов'язань підприємств згідно з цією датою може призводити до використання оборотних коштів підприємств на сплату податків, погіршання їхнього фінансового стану.
У додатку наведено структурно-логічну схему формування прибутку від реалізації продукції, а також названо основні показники, що впливають на прибуток від реалізації.
Прибуток від реалізації продукції безпосередньо залежить від двох основних показників: обсягу реалізації продукції та її собівартості. На зміну обсягу реалізації продукції впливає зміна обсягу виробництва, залишків нереалізованої продукції, частки прибутку в ціні продукції (рентабельність продукції).
Треба звернути увагу на те, що зміна обсягу виробництва, залишків нереалізованої продукції справляють вплив не тільки на обсяг реалізації продукції, а й на її собівартість, оскільки змінюються умовно-постійні витрати (за зміни обсягу виробництва продукції); витрати на зберігання продукції, інші витрати (за зміни залишків нереалізованої продукції).
Істотний вплив на обсяг реалізації продукції, а також і на прибуток від реалізації справляє розмір прибутку, що включається в ціну виробів. За умов формування ринкової економіки державного регулювання рентабельності продукції, як правило, уже нема. Отже, створюється можливість збільшення прибутку підприємства за рахунок збільшення частки прибутку в ціні окремих виробів. Цьому сприяє брак належної конкуренції, монопольне становище деяких підприємств у виробництві та реалізації багатьох видів продукції. Отже, можна зробити висновок, що можливості підприємств впливати на обсяг прибутку від реалізації, змінюючи обсяги виробництва продукції, залишки нереалізованої продукції, її рентабельність, є досить суттєвими.
Розглянемо вплив на формування прибутку собівартості продукції (робіт, послуг). Собівартість є узагальнюючим, якісним показником діяльності підприємств, показником її ефективності. Є певні особливості у формуванні собівартості продукції (робіт, послуг) залежно від сфери діяльності, галузі господарства. Узагальнено можна дати таке визначення собівартості. Собівартість продукції (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати підприємства на їх виробництво (виконання).
Витрати на виробництво продукції утворюють виробничу собівартість. Як уже було сказано, підприємство може суттєво впливати на формування собівартості. Однак при цьому необхідно взяти до уваги таке.
По-перше, склад (перелік) витрат, що їх можна відносити на собівартість, регламентований законодавством.
Витрати виробництва, що включаються в собівартість продукції (робіт, послуг), групуються за такими елементами: матеріальні витрати, витрати на оплату праці, відрахування на соціальні заходи, амортизація основних фондів і нематеріальних активів, інші витрати.
По-друге, у складі витрат, що включаються в собівартість, розмір деяких -із них також регулюється державою встановленням нормативів відрахувань. Це передусім стосується таких елементів витрат:
·	відрахування на соціальні заходи (державне пенсійне страхування, соціальне страхування, страхування на випадок безробіття);
·	амортизація основних засобів і нематеріальних активів;
·	витрати на фінансування ремонту й поліпшення основних фондів;
·	інші витрати (податки на землю і на транспортні засоби, відрахування в Державний інноваційний фонд, комунальний податок).
Вплив підприємств на названі елементи витрат є обмеженим. Однак і він можливий через належне управління показниками, до яких застосовуються встановлені нормативи відрахувань: витрати на оплату праці, структура і джерела її виплати; вартість основних виробничих фондів, що належать підприємству, їх структура і джерела формування. У Законі "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22 травня 1997 року і прийнятих до нього доповненнях не згадується категорія "собівартість", бо розрахунок оподаткованого прибутку базується на обчисленні валового доходу і його наступному коригуванні. Однак з цього не слід робити висновку про ліквідацію собівартості як показника діяльності підприємства, що поспішили оголосити деякі економісти після прийняття названого закону.
Без обчислення собівартості неможливо визначити фінансовий результат виробничо-господарської діяльності підприємства. Скорочення витрат на виробництво продукції, тобто зниження її собівартості, є важливим фактором збільшення прибутку від реалізації. Цього можна досягти за рахунок використання численних факторів, що впливають на скорочення витрат на виробництво продукції. Для цього необхідно знати: повний перелік указаних витрат; особливості складу і формування витрат з урахуванням сфери й галузі діяльності підприємства.
Слід зазначити, що нині підприємства всіх форм власності отримали більше самостійності в прийнятті рішень щодо формування собівартості. Однак вони не можуть порушувати чинних законодавчих і нормативних документів, що регламентують ці питання. Відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що набули чинності з 2000 року (зокрема за положенням бухгалтерського обліку 9 "Запаси"), собівартість реалізованої продукції складається з виробничої собівартості продукції, яку було реалізовано протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загаль-новиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включають:
·	прямі матеріальні витрати;
·	прямі витрати на оплату праці;
·	інші прямі витрати;
·	загальновиробничі витрати.
Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюється підприємством.
Витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до виробничої собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на:
·	адміністративні витрати,
·	витрати на збут;
·	інші операційні витрати.

.3 Сутність і методи обчисленя рентабельності

Співвідношення прибутку з авансованою вартістю або поточними витратами характеризує таке поняття, як рентабельність. У найширшому, найзагальнішому розумінні рентабельність означає прибутковість або дохідність виробництва і реалізації всієї продукції (робіт, послуг) чи окремих видів її; дохідність підприємств, організацій, установ у цілому як суб'єктів господарської діяльності; прибутковість різних галузей економіки. Рентабельність безпосередньо пов'язана,з отриманням прибутку. Однак її не можна ототожнювати з абсолютною сумою отриманого прибутку. Рентабельність - це відносний показник, тобто рівень прибутковості, що вимірюється у відсотках. Різні варіанти рішень, що приймаються при визначенні прибутку, поточних витрат, авансованої вартості, для розрахунку рентабельності, зумовлюють наявність значної кількості показників рентабельності.Для розрахунку рівня рентабельності підприємств можуть використовуватися: загальний прибуток; прибуток від реалізації продукції (робіт, послуг), тобто від основної діяльності. При цьому прибуток зіставляється з авансованою вартістю, яку можна визначати в різних варіантах (весь капітал підприємства, власний капітал, позичковий капітал, основний капітал, оборотний капітал).
Для розрахунку рентабельності галузей економіки береться загальна сума прибутку, отримана підприємствами, об'єднаннями, іншими госпрозрахунковими формуваннями, що входять у відповідну галузь економіки. На рівень рентабельності галузі впливатиме наявність у ній низькорентабельних і збиткових підприємств.
Класифікацію показників рентабельності наведено у додатку. Обчислення рентабельності окремих видів продукції (робіт, послуг) може грунтуватися на показниках прибутку від їх випуску або реалізації. При цьому поточні витрати можуть братися в таких варіантах: собівартість продукції (виробнича); собівартість продукції за виключенням матеріальних витрат (заново створена вартість); вартість продукції в цінах виробника (вартість за мінусом непрямих податків).

.4 Поняття затрат і витрат обігу торгового підприємства

Господарська діяльність завжди пов'язана з виробництвом товарів чи послуг, виконанням різних видів робіт, а також їх реалізацією, тобто просуванням від виробника до споживача. На всіх цих етапах мають місце затрати живої і уречевленої праці.У процесі створення продукції (товарів) визначається їх фактична виробнича собівартість, що включає суму затрат на виготовлення продукції. Затрати, які пов'язані з просуванням товарів від виробництва до споживачів, включаючи затрати з реалізації кінцевим споживачам, представляють собою витрати обігу, які слід розглядати як собівартість закупівлі, доставки та реалізації товарів.
Витрати обігу мають місце у збутових структурах промисловості у вигляді комерційних розходів, в оптовій і роздрібній торгівлі у вигляді витрат обігу.
У конкретній діяльності поняття затрат є багатофункціональною категорією. На підприємствах торгівлі розрізняють затрати на закупівлю товарів, капітальні вкладення в розширене відтворення основних фондів і поточні затрати на організацію господарської діяльності (транспортування, зберігання, доробку, підсортування, рекламу, пакування і збут товару).
Кошти на закупівлю постійно перебувають в обороті, їх вкладають у товарні запаси за рахунок власних оборотних коштів і кредитів банків, залучених коштів пайовиків чи акціонерів, позик у інших підприємств. Як результат, усі вони відшкодовуються за рахунок прибутків, отриманих у результаті господарської діяльності. Затрати на капітальні вкладення носять довгостроковий характер. Таким чином затрати бувають короткостроковими і довгостроковими. Вони представляють собою використання ресурсів і відносяться на собівартість торгового процесу, тобто на витрати обігу шляхом визначення спожитої частини (у широкому значенні).
Затрати на здійснення господарської діяльності в більшості включаються у витрати обігу чи представляють собою розходи, які відшкодовуються за рахунок прибутків.
Щодо будь-яких затрат перед підприємством постає головне завдання-забезпечити їх ефективне використання. Детальна характеристика і склад затрат визначаються відповідно до Положення про склад затрат на виробництво і реалізацію продукції (робіт, послуг), що включаються у собівартість продукції, і порядку формування фінансових результатів.
Усі види затрат (розходів) залежно від економічного змісту обліковуються, аналізуються і плануються за елементами і статтями затрат.
Єдине для всіх підприємств групування затрат за елементами визначене Положенням про склад затрат. У ньому всі затрати об'єднані в п'ять основних груп:
. Матеріальні затрати. До складу цієї групи в торгівлі відносять вартість палива, електроенергії, зношення малоцінних і швидкозношуваних предметів, затрати з використання природної сировини (газу, води), витрати від недостачі матеріальних ресурсів у межах норм природи їх втрат.
. Розходи (затрати) на оплату пращ. До складу цього елемента включають основну і додаткову заробітну плату, оплату робіт за трудовою угодою і договором підряду.
. Відрахування на соціальні потреби. Тут відображаються відрахування за встановленими нормами від розходів на оплату пралі у фонд соціального страхування, пенсійний фонд, фонд медичного страхування, фонд зайнятості.
. Амортизація основних фондів. Цей елемент включає величину зношування за власними й орендованими фондами. Вираховується за нормами амортизаційних відрахувань на повне їх відновлення за балансовою вартістю основних фондів.
. Інші розходи. Цей елемент носить комплексний характер і включає: податки, збори, платежі, включаючи страхові, оплату відсотків за отриманими кредитами, оплату робіт з сертифікації товарів, затрати на відрядження, плату стороннім організаціям за пожежну і сторожову охорону, підготовку і перепідготовку кадрів.
Поділ затрат за елементами позволяє виділити затрати живої й уречевленої праці, поглибити аналіз і дати більш об'єктивну оцінку результатів діяльності підприємства. Не всі питання господарської діяльності вирішуються на підставі групування затрат за елементами. Виникає потреба вимірювати затрати у вартісному вимірі.
Витрати обігу представляють собою вартісну оцінку матеріальних, трудових і фінансових затрат.
Для здійснення оперативного управління діяльністю підприємства здійснюють облік, аналіз і планування витрат обігу за номенклатурою статей. Саме кожна стаття витрат показує не тільки те, що розкодовані конкретні засоби, алей мету і вартісний вимір. Перелік конкретних статей витрат для підприємств містять методичні рекомендації.Рівень, структура і динаміка витрат обігу тісно пов’язані з усіма аспектами господарської діяльності торговельного підприємства. Витрати обігу є одним з основних якісних показників цієї діяльності, який дозволяє оцінити ефективність розвитку товарообороту. Від рівня витрат обігу безпосередньо залежить прибуток і рентабельність роботи підприємства.Питанню щодо економічної характеристики витрат обігу в торгівлі та тенденцій їх зміни в умовах ринкової економіки присвячено багато досліджень науковців та практиків. Вивчення наукових праць та публікацій, аналіз стану та тенденцій розвитку підприємств, поведінки споживачів на ринку дозволяє зробити висновок про те, що витрати обігу в торгівлі та тенденції їх зміни грають одну з провідних ролей. Незважаючи на значну кількість проведених наукових досліджень, що висвітлюють проблемні аспекти характеристики витрат обігу виникає ряд питань, які потребують ретельнішого вивчення. Зокрема, існують певні труднощі, пов’язані ефективністю використання обігових витрат та їх зміною, що підкреслюють актуальність зазначеної проблематики.
Метою статті є дослідження економічної характеристики витрат обігу в торгівлі та тенденції їх зміни в умовах ринкової економіки.
Господарська діяльність завжди пов’язана з виробництвом товарів чи послуг, виконанням різних видів робіт, а також їх реалізацією, тобто просуванням від виробника до споживача. На всіх цих етапах мають місце затрати живої і уречевленої праці.
Витрати обігу - це основна частина витрат операційної діяльності торговельного підприємства, які не включаються у собівартість реалізованих товарів. Згідно П(С)БО 16 “Витрати”, витрати обігу включаються до складу витрат на збут у торговельних організаціях, за винятком тих, що відносяться до адміністративних, інших операційних та фінансових витрат.
За економічною сутністю витратами обігу називаються виражені в грошовій формі поточні витрати живої та уречевленої праці на планомірну організацію доведення та реалізації товарів споживачам. Вони обумовлені необхідністю оплати праці працівників, транспортування та зберігання, підготовки товарів до продажу. Витрати потрібні на управління торговими організаціями та підприємствами, на ведення обліку.
Витрати обігу умовно поділяються на дві групи: чисті і додаткові. Чисті витрати - це витрати по організації процесу купівлі-продажу, утримання адміністративно-управлінського персоналу, витрати на облік і звітність. Додаткові витрати обумовлені продовженням процесу виробництва в торгівлі (фасовка, упаковка), перетворенням виробничого асортименту в торговий.
Частка чистих витрат в оптовій торгівлі (за даними експертів) складає 10 - 12%, у роздрібній торгівлі продовольчими товарами - до 40, у роздрібній торгівлі непродовольчими товарами - близько 50%. Співвідношення між чистими і додатковими витратами не є постійним. З розвитком виробництва, збільшенням частки фасованих товарів, поліпшенням транспортних зв’язків, наближенням промислових підприємств до споживача, вдосконаленням матеріально-технічної бази торгівлі, підвищенням якості торговельного обслуговування, скороченням невиробничих витрат частка додаткових витрат буде падати.
Окремо виділяються граничні витрати обігу. Вони представляють собою зміну величини загальних (сукупних) витрат, які пов’язані з результатами зміни обсягу товарообороту на одну одиницю (на 1000 грн. товарообороту).
Ефективність економічного факторного аналізу. Головне його завдання полягає у виявленні, вимірюванні і економічнообгрунтованій оцінці ролі факторів, які мають вирішальний вплив на формування рівня витрат.
Рівень витрат обігу самостійного торговельного підприємства є узагальнювальним якісним показником, що формується під впливом багатьох факторів і відображає основні аспекти його діяльності, а також конкретні умови роботи. Ці фактори поділяються на зовнішні (екзогенні) й внутрішні (ендогенні). Зовнішні фактори виражають умови і середовище функціонування суб’єкта господарювання, їх ще називають незалежними від підприємств. Тоді як внутрішні фактори переважно пов’язані з використанням ресурсів у процесі торговельної діяльності, тому вони розглядаються як залежні.
До зовнішніх факторів на рівні мікросередовища функціонування торговельного підприємства відносяться: зміна тарифів, ставок, норм нарахувань, цін на елементи матеріальних витрат; зміна роздрібних цін на товари; стан платоспроможного купівельного попиту і рівень конкуренції у районі діяльності (кон’юнктура ринку).
До внутрішніх економічних груп факторів належать такі: обсяг і структура, ритмічність і рівномірність виконання плану товарообороту; укомплектованість штату працівниками і продуктивність праці; стан і ефективність використання матеріально-технічної бази; стан товарних запасів і їх оборотність. Внутрішніми є також фактори організаційно-технічного характеру: організаційно-технічний і технологічний рівень торговельної діяльності; дислокація торговельної мережі; стан менеджменту, маркетингу, рівень комерційної роботи.
Більшість із перерахованих факторів впливають на рівень витрат обігу не ізольовано один від одного, а у взаємозв’язку, що необхідно брати до уваги в процесі аналізу.
Таким чином, проблема витрат обігу одна з найбільш актуальних і важливих проблем політики підприємства, так як рівень, динаміка і структура витрат тісно пов’язані з усіма сторонами господарської діяльності підприємства, з питаннями планування та організації процесу, руху товарів з сфери виробництва в сферу споживання. Окрім того, кожне підприємство прагне знизити до мінімуму витрати виробництва і реалізації продукції.Обіг товарів вимагає суспільних витрат, що викликаються їх доставкою, зберіганням і реалізацією. Ці витрати живої і суспільної праці, необхідні для доведення товарів до споживачів, виражені в грошовій формі, називаються витратами обігу.Стан і ефективність використання виробничих запасів, яксамої значної частини оборотного капіталу - є одним з основнихумов успішної діяльності підприємства. Розвиток ринкових відносин визначає нові умови їхньої організації. Інфляція, неплатежі й інші кризові явища змушують підприємства змінювати свою політику по відношенню до виробничих запасів, шукати нові джерела поповнення, вивчати проблему ефективності їх використання. Тому для підприємства всеможливі способи раціонального витрачання коштів, одним з якихє визначення оптимальної величини виробничих запасів набувають дедалі більшої значущості.
Метою даної роботи є розробка на основі аналізу предметно -об'єктного матеріалу конкретних пропозицій щодо підвищення ефективності управління виробничими запасами ВАТ "генератори електричні".
Для досягнення мети дослідження необхідно вирішити наступні завдання:
- Розкрити функціональну роль запасів у виробничому процесі;
- Проаналізувати західний досвід управління запасами і оцінити можливість його застосування в російських умовах;
- Розглянути методи нормування запасів підприємства;
- Сформувати можливі варіанти коректного вибору системи контролю рівня запасів;
- Показати методику проектування ефективної системи управління запасами;
- Проаналізувати процес управління виробничими запасами ВАТ
«генератори електричні»;
- Розробити модель управління запасами двигунів ЯМЗ 238. Об'єкт дослідження даної роботи це процес управління витратами, оборотними коштами і виробничими запасами.
Предмет дослідження - це фактори, що впливають на управління виробничими запасами, їх причинно-наслідкові зв'язки і методи управління ними.

.5 Запаси в економічній системі підприємства

Товарні запаси - запаси готової продукції у підприємств -виробників, а також запаси на шляху проходження товару від постачальника доспоживача, тобто на підприємствах оптової, дрібнооптової та роздрібної торгівлі, в заготівельних організаціях і запаси в дорозі.
Товарні запаси підрозділяються, у свою чергу, на залишки коштів виробництва і предметів споживання.
В умовах виробництва продукції на основі замовлення на поточний періодчасу (місяць, квартал) управління виробничими запасами набуваєособливу важливість, внаслідок чого зосередимося в даній роботі навсебічне вивчення проблем управління виробничими запасами.
Виробничі та товарні запаси поділяються на поточні,страхові та сезонні.
Поточні запаси - основна частина виробничих і товарних запасів. Вони забезпечують безперервність виробничого і торговельного процесу між черговими поставками.
Страхові запаси - призначені для безперервного забезпечення матеріалами або товарами виробничого або торговельного процесу в разірізних непередбачених обставин, наприклад, таких як:
- відхилення в періодичності й величині партій постачань від передбачених договором;
- можливих затримок матеріалів або товарів у дорозі при доставці від постачальників;
- непередбаченого зростання попиту.
Сезонні запаси - утворюються при сезонному характері виробництва,споживання або транспортування. Прикладом сезонного характеру виробництва може служити виробництво сільськогосподарської продукції. Сезонний характер споживання має споживання бензину під час жнив.
Сезонний характер транспортування обумовлений, як правило, відсутністю постійно функціонують доріг.
Таким чином, можна зробити висновок, що в даний час в економічній літературі категорія запасів описана досить повно і докладно. Однак необхідно з'ясувати наскільки необхідні запаси для підприємства, а також визначити види витрат, які вона несе у зв'язку з утриманням запасів
Необхідність існування запасів на підприємстві
Об'єктивна необхідність утворення запасів пов'язана з характером процесів виробництва та відтворення. Основною причиною утворення запасів є розбіжність у просторі і в часі виробництва і споживання матеріальних ресурсів.Необхідність утворення запасів особливо важлива у зв'язку з безперервним поглибленням поділу праці. Підвищення продуктивності праці відбувається внаслідок розширення і поглиблення процесів спеціалізації такого керування, в результаті яких в процесі виготовлення кінцевогопродукту бере участь все більше число підприємств. Необхідність переміщення між ними засобів виробництва призводить до утворення все більшої кількості запасів як за величиною, так і по номенклатурі.
Освіта запасів пов'язано також з необхідністю забезпечення неперервності частості процесу виробництва на всіх його стадіях. У процесі виконання договорів поставки продукції і при її транспортуванні можуть відбуватися відхилення від запланованих термінів і розмірів партій поставки. У той же час харчування виробництва повинне здійснюватися регулярно. Тому від наявності та стану запасів у першу чергу залежить ритмічна робота підприємства.
Наявність запасів дозволяє безперебійно забезпечувати виконання встановленої виробничої програми. Відсутність на підприємстві матеріалів внаслідок вичерпання запасів порушує ритм роботи виробничого процесу, призводить до простоїв обладнання або навіть до необхідність перебудови технологічного процесу.
Однією з причин створення запасів є також можливість коливання попиту (непередбачуване збільшення інтенсивності вихідного потоку). Попитна яку-небудь групу товарів можна передбачити з великою часткою ймовірності.
Однак прогнозувати попит на конкретний товар набагато складніше. Тому,якщо не мати достатнього запасу цього товару, або вихідних матеріалів для його виготовлення в разі роботи підприємства «на замовлення», не виключена ситуація, коли платоспроможний попит не буде задоволений, то клієнт піде з грошима і без купівлі.
Знижки за покупку великої партії товарів також можуть стати причиною створення запасів.
У сучасних умовах господарювання в Україні однією з основних проблем фінансово-господарської діяльності підприємств є проблема зростання цін. Значне подорожчання матеріальних ресурсів, необхідних для виробничого процесу несприятливо позначається на функціонуванні підприємства, веде до перебоїв у постачанні аж до зупинки виробничого процесу. Таким чином, вкладення вільних коштів у виробничі запаси є одним з можливих способів уникнення падіння купівельної спроможності грошей.
З іншого боку, підприємство, яке зуміло передбачати інфляційні процеси в економіці, створює запас з метою одержання прибутку за рахунок підвищення ринкової ціни. У даному випадку мова йде про спекулятивний характер створення запасів.
Процес оформлення кожного нового замовлення на поставку матеріалів ікомплектуючих супроводжується рядом витрат адміністративного характеру (пошук постачальника, проведення переговорів з ним, відрядження, міжміські переговори і т.п.). Зменшити ці витрати можна скоротивши кількість замовлень, що рівносильно збільшенню обсягу замовленої партіїі, відповідно, підвищенню розміру запасу.
Сезонні коливання виробництва деяких видів товарів призводять до того, що підприємство створює запаси даної продукції щоб уникнути проблему постачанні в несприятливі періоди. В основному це стосується продукції сільського господарства.
Крім того, накопичення запасів часто є вимушеним заходом зниження ризику недопоставки (недоставки) сировини і матеріалів, необхідних для виробничого процесу підприємства. Відзначимо, що в зв'язку з цим підприємство, що орієнтується на одного основного постачальника, знаходиться вбільш важкому становищі, ніж підприємство, будує свою діяльність надоговорах з кількома постачальниками.
Однак політика накопичення матеріальних запасів веде значного відтоку коштів підприємства з обігу. Залежність ефективності виробництва від рівня і структури запасів полягає в тому, підприємство несе певні витрати на забезпечення збереження запасів.
У сучасних роботах з економіки підприємства та логістиці виділяють наступні основні види витрат, пов'язані зі створенням і утриманням запасів
- комерційні витрати - відсотки за кредит; страхування; податки на капітал, вкладенийузапаси;
- витрати на зберігання - утримання складів (амортизація, опалення, освітлення, заробітна плата персоналу і т.д.) ; операції з переміщення запасів;
- витрати, пов'язані з ризиком втрат внаслідок: старіння, псування, продажу за зниженими цінами, уповільнення темпів споживання даного виду матеріальних ресурсів;
- втрати, пов'язані з втраченою вигодою від використання вкладених у виробничі залишки коштів у інші альтернативні напрямки: збільшення виробничої потужності; зниження собівартості продукції; капітало вкладення в інші підприємства.
При цьому довгострокове утримання запасів, часом навіть надмірної їх величини призводить до утворення на російських підприємствах так званих
«Неліквідів» (запасів, які не можуть бути використані ні на самому підприємстві, ні реалізовані стороннім споживачам .
Таким чином, при багатьох позитивних моментах створення запасів підприємство зазнає значних витрат на їх формування та утримання.
У зв'язку з цим необхідно з'ясувати чи існує можливість функціонування підприємства в умови відсутності запасів або при їх мінімальною величиною. Для цього розглянемо західний досвід управління запасами.
1) Виробничий процес поділяється на ряд підсистем типу
«поставка - отримання». В рамках кожної з таких підсистем відбувається переміщення матеріалів.
) На основі кожної певної підсистеми «поставка - отримання» утворюється самостійний ділянка (самоврядний ділянка).
Процес регулювання потоку матеріалів, здійснювався раніше централізовано, замінюється на децентралізоване управління по місцях безпосереднього руху матеріалів. Документообіг реорганізується так, щоб він відбувався на тому ж рівні, що і рух матеріалів. Тим самим відпадає необхідність у централізованої обробки даних.
) Управління транспортуванням товарів здійснюється з пункту призначення. Даний принцип замінює раніше застосовувалися системи управління з пункту відправлення або централізованого управління транспортними потоками. Кожна ділянка, що одержує матеріали в процесі виробництва, повинен при виникненні потреби в них звертатися на ділянку, що здійснює доставку даного виду матеріалів.
) При цьому для транспортування використовуються стандартизовані контейнери, на кожному з яких є спеціальна картка, або канбан (яп. «канбан» (картка, табличка). При вивантаженні вмісту контейнера в пункті призначення його картка залишається в цьому пункті і служить для подальшої передачі інформації про використання даного виду матеріалу. Використані картки збираються в пункті витрати матеріалів; потім поставляє даний вид матеріалів ділянку здійснює поточний контроль за їх використанням. Кожна окрема картка або їх сукупність відображають планове завдання виробництва або постачання для конкретної ділянки.
Після вивантаження вмісту будь-якого контейнера він забезпечується впункті вивантаження спеціальної транспортної карткою замість вилученої виробничої картки. Транспортна картка закладається в пунктів вивантаження для тих самих цілей, що і виробнича картка в пунктів відправлення. Картки містять повний опис матеріалу, необхідного для повторного замовлення чи виробництва. Таким чином, на виробничих ділянках, поряд з децентралізованим регулюванням потоку матеріалів,здійснюється і децентралізований процес збору інформації.
5) Регулювання загальної кількості матеріалів в обороті, включаючи напівфабрикати, здійснюється непрямим чином шляхом встановлення верхньої межі кількості матеріалів, так як для кожної ділянки видається заздалегідь певну кількість карток на кожен вид матеріалів.

.6 Методика моделюваню системи управління запасів на підприємстві

Управління запасами полягає у вирішенні двох основних завдань:
- визначення розміру необхідного запасу, тобто норми запасу;
- створення системи контролю за фактичним розміром запасу і своєчасним його поповненням у відповідності із встановленою нормою.
Нормою запасу,називається розрахункова мінімальна кількість предметів праці, яка повинна знаходитися у виробничих або торговельних підприємств для забезпечення безперебійного постачання виробництва продукції або реалізації товарів.При визначенні норм товарних запасів використовують три групи методів:евристичні, методи техніко-економічних розрахунків і економіко математичні методи.Евристичні методи припускають використання досвіду фахівців,які вивчають звітність за попередній період, аналізують ринок і приймають рішення про мінімально необхідних запасах, засновані, взначній мірі, на суб'єктивному розумінні тенденцій розвитку попиту. В якості спеціаліста може виступати працівник підприємства, постійно вирішує задачу нормування запасів. Використаний у цьому випадку метод рішення задачі (з групи евристичних) називається дослідно-статистичним.
У тому числі, якщо поставлене завдання в галузі управління запасами досить складна, може використовуватися досвід не одного, а декількох фахівців. Аналізуючи потім за спеціальним алгоритмом їх суб'єктивні оцінки ситуації і пропоновані рішення, можна одержати досить гарне рішення, мало чим відрізняється від оптимального. Цей метод також відноситься до групи евристичних і носить назву методу експертних оцінок.
Суть методу техніко-економічних розрахунків полягає в поділі сукупного запасу залежно від цільового призначення наокремі групи, наприклад, номенклатурні позиції (або асортиментні позиції в торгівлі). Далі для виділених груп окремо розраховується страховій, поточний та сезонні запаси, кожен з яких, у свою чергу,може бути розділений на деякі елементи. Наприклад, страховий запас навипадок підвищення попиту або порушення строків завезення матеріалів (товарів) від постачальників.
Нормування поточного запасу полягає в знаходженні максимальної величини потреби виробництва в матеріальних цінностях між двома черговими поставками. Дана потреба визначається як добуток середньодобових витрати на інтервал поставки.
Контроль за станом запасів (це вивчення і регулювання рівня запасів продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання з метою виявлення відхилень від норм запасів і прийняття оперативних заходів до ліквідації відхилень.
Необхідність контролю за станом запасів обумовлена підвищенням витрат у разі виходу фактичного розміру запасу за рамки,передбачені нормами запасу. Контроль за станом запасу може проводиться на основі даних обліку запасів, переписів матеріальних ресурсів, інвентаризацій або в міру необхідності .У цілому можна виділити наступні системи контролю за станом запасів: з фіксованою періодичністю замовлення; з фіксованим розміром замовлення..
Контроль стану запасів по системі з фіксованою періодичністю замовлення здійснюється через рівні проміжки часу за допомогою проведення інвентаризації залишків. За результатами перевірки здійснюється замовлення на поставку нової партії товарів .Розмір замовленої партії товару визначається різницею передбаченого нормою максимального товарного запасу і фактичного запасу. Оскільки для виконання замовлення потрібен певний період часу,то величина замовленої партії збільшується.

Розділ ІІ. Система показників ефективності комерційної діяльності торгового підприємства

Для створення будь-якої ефективної підприємницької структури необхідно проводити глибокий аналіз його комерційної діяльності в залежності від ринкового середовища, що постійно змінюється. Це дозволяє зробити підприємство стало прибутковим і конкурентно дієздатним, забезпечити його розвиток, передбачити майбутнє.
Проводячи систематичний і глибокий аналіз комерційної діяльності, можна:
·	швидко, якісно і професійно оцінювати результативність комерційної роботи як підприємства в цілому, так і його структурних підрозділів;
·	точно і своєчасно знаходити і враховувати фактори, які впливають на отримуваний прибуток з конкретних видів товарів, що реалізуються, і наданих послуг;
·	визначати прибуток на торгову діяльність (витрати обороту) і тенденції їх змін, що необхідно для визначення продажної вартості і розрахунку рентабельності;
·	знаходити оптимальні шляхи вирішення комерційних проблем торгового підприємства і отримання достатнього прибутку в найближчій і віддаленій перспективі.
Очевидно, що будь-яка комерційна організація, незалежно від її розмірів, сфери діяльності, прибутковості або збитковості, - складна система, яка взаємодіє з ринковим середовищем. Тому навряд чи знайдеться єдиний показник, який міг би вичерпно відобразити всі сторони комерційної діяльності підприємства. Таким не може бути навіть прибуток, хоча цей показник є найбільш точно визначаючим ефективність функціонування організації (підприємства). Для всебічної оцінки ефективності діяльності підприємства необхідна система показників. До основних показників можна віднести прибуток та витрат обороту.
Найважливішим показником ефективності роботи комерційного підприємства є прибуток, в якому відображаються результати всієї торгової діяльності підприємства - об’єм реалізованої продукції, його склад і асортиментна структура, продуктивність праці, рівень затрат , наявність невиробничих витрат та збитків. Від розміру отриманого прибутку залежать поповнення фондів, матеріальне заохочення працівників, сплата податків та ін. Наявність прибутку свідчить про те, що витрати торгових підприємств повністю покриваються прибутками від реалізації товарів і надання послуг. Прибуток торгового підприємства розраховується як різниця між усіма її прибутками і витратами. В торгівлі розрізняють прибуток від реалізації товарів (операційний прибуток) і чистий, або балансовий, прибуток.
Операційний прибуток - це різниця між торговими надбавками (націнками) та витратами обігу. Велике значення має факторний аналіз прибутку від реалізації товарів (послуг). За величиною прибутку від реалізації підприємства можна оцінювати вигідність або невигідність реалізації товарів і послуг. Розрахунки цього прибутку виконуються в два етапи. Спочатку визначається різниця між прибутком від реалізації (фактичним товарообігом за ринковими цінами) без ПДВ та акцизів і собівартістю товарів і послуг (об’ємом продажу товарів і послуг за цінами їх закупки). Ця різниця представляє собою прибуток або величину торгових надбавок. Вона вимірюється в сумі і в процентах до товарообігу. На другому етапі із вказаної різниці (прибутків, величини торгових надбавок) віднімають витрати обігу.
Балансовий прибуток обраховується з врахуванням так званих інших запланованих і незапланованих прибутків і витрат. До запланованих витрат відносять податки, що сплачуються в федеральний і місцевий бюджет; незаплановані витрати - штрафи, пеня і неустойки, виплачені за порушення договірних зобов’язань, збитки від списання безнадійних боргів та інші втрати, що зменшують операційний прибуток. До незапланованих прибутків відносять штрафи, пеню і неустойки, отримані від різних організацій, надлишки товарно-матеріальних цінностей, що виявлені при інвентаризації, списання кредиторської заборгованості при закінченні терміну позовної давності та ін. Для характеристики економічної ефективності торгового підприємства, а також з метою проведення порівняльного аналізу необхідно знати не тільки абсолютну величину прибутку, але і її рівень. Рівень прибутку характеризує рентабельність торгових організацій - один із показників ефективності їх діяльності.
Найбільш поширений показник рентабельності торгівлі - відношення суми прибутку до товарообігу. Цей показник в країнах з ринковою економікою називають рентабельністю продаж, або маркою прибутків (комерційною маркою). Економічне значення цього показника входить до складу характеристики питомої ваги прибутку на кожні 100 грн. товарообігу. Проте цей показник не є єдиним показником рентабельності торгової або комерційної діяльності, бо він показує лише частку чистого прибутку торгівлі в сумі товарообігу. В ньому не знаходить відображення ступінь ефективності всіх авансованих затрат (одночасних і поточних), що пов’язані з комерційною діяльністю. Так, при одній і тій же сумі прибутку і товарообігу у різних комерційних організаціях можуть бути різні вклади в основні і оборотні кошти. В зв’язку з цим особливе значення для оцінки ефективності комерційної роботи набуває співставлення прибутку з виробничими затратами (витрати обороту):

де П - прибуток торгового підприємства за визначений період (в сумі);
Р - витрати торгового підприємства (в сумі).
Цей показник наводить на думку про ефективність комерційної діяльності, так як показує, яка частка прибутку на кожну гривню витрат із проведення комерції
До інших показників ефективності цієї групи можна віднести: співвідношення прибутку до фонду заробітної плати; суму прибутку, що припадає на одного робітника торгового підприємства; співвідношення прибутку до основних і оборотних коштів і деякі інші.
Співвідношення прибутку з авансованою вартістю або поточними витратами характеризує таке поняття, як рентабельність. У найширшому, найзагальнішому розумінні рентабельність означає прибутковість або дохідність виробництва і реалізації всієї продукції (робіт, послуг) чи окремих видів її; дохідність підприємств, організацій, установ у цілому як суб'єктів господарської діяльності; прибутковість різних галузей економіки. Рентабельність безпосередньо пов'язана,з отриманням прибутку. Однак її не можна ототожнювати з абсолютною сумою отриманого прибутку. Витрати обороту.Одним із якісних показників ефективності комерційної роботи є витрати обороту (витрати для здійснення комерційної діяльності).
Витрати обороту являють собою виражені в грошовій формі затрати, пов’язані із здійсненням торгової діяльності. Ці витрати можуть бути пов’язані з продовженням процесу виробництва в сфері обороту, тобто виконанням торгівлею додаткових функцій (витрати по перевезенню, збереженню, розфасовці, упаковці товарів та ін.). Такого виду витрати називаються витрати обороту.
Витрати, пов’язані із здійсненням процесів купівлі-продажу товарів (закупка, реалізація товарів і процеси, які безпосередньо сприяють здійсненню актів купівлі-продажу товарів), називаються чистими прибутками обороту.Аналізуючи комерційну діяльність важливо виявити частку чистих і додаткових витрат обороту. Рівень витрат обороту розраховується як процентне співвідношення суми витрат обороту до товарообігу. Він у визначеній мірі відображає економічність комерційної діяльності і застосовується при порівнянні роботи однотипних і тих, які знаходяться приблизно в однакових торгових підприємствах.За останні роки в зв’язку з ростом цін на тарифи по перевезенню товарів, енергоносії, послуги та ін. спостерігається різкий ріст витрат обороту в торговій діяльності, що призводить окремі торгові підприємства до збитків і навіть банкрутства. В зв’язку з цим економія витрат обороту має важливе значення для підвищення ефективності комерційної діяльності.
Іншою важливою умовою ефективності комерційної діяльності торгового підприємства є швидкість обороту товарів, яка виявляється в показнику товарообігу. Прискорення товарообігу є основним критерієм оцінювання роботи комерційної організації, так як означає скорочення часу перебування товарів в сфері обігу, а значить, більш швидкий оборот грошових коштів і необхідність в їх меншому обсязі для здійснення торгових процесів. Товарообіг - це швидкість обороту товарів або час, протягом якого релізуються товарні запаси. Товарні запаси в днях на визначену дату показують, на скільки днів торгівлі організація (виробництво) забезпечені товарами. Показник товарних запасів в днях розраховується шляхом поділу суми товарних запасів на визначену дату на одноденний оборот майбутнього періоду, так як цей товар призначений для торгівлі в майбутньому періоді. Товарообіг відображує середній час обігу товарних запасів за визначений період (рік, квартал) або виявляє число оборотів середнього запасу за вказаний період.
У першому випадку товарообіг розраховується в днях до обороту, в другому - кількістю оборотів середнього запасу. Товарообіг в днях до обороту розраховується шляхом ділення середнього запасу товарів на середньоденний оборот за якийсь період за формулою

де О - товарообіг в днях (тривалість одного обороту);
Зс - середній запас товарів за визначений період;
Тс/д - середньоденний товарообіг за той же період.
Товарообіг, виражений кількістю оборотів середнього запасу за якийсь період часу (звичайно за рік), розраховується за такими формулами:

де К - кількість оборотів товарної маси за звітний період;
П - об’єм продажу товарів за той же період;
Зс - середній запас товарів за вказаний період;
Ч - кількість днів у звітному періоді;О - товарообіг в днях (тривалість одного обороту). Розрахований товарообіг по торговій організації відображає середній час, в перебігу якого товари знаходяться в даній організації з моменту отримання їх від постачальника до моменту їх продажу.Оборот товарів характеризує якість управління комерційними процесами, положення справ з товарною масою і товарними запасами.Прискорення часу обороту товарів має велике економічне значення як для окремої торгової організації, так і для всієї торгівлі в цілому.Допоміжними показниками швидкості обороту товарів є такі показники, як роздрібний товарообіг на один квадратний метр торгової площі, оптово-складський обіг на 1 м2 (1 м3) складської площі, що мають органічний зв’язок із швидкістю обороту товарів і ефективністю використання основних засобів торгової організації.Порівнюючи фактичні показники товарообігу на квадратний метр торгової або складської площі з оптимальними (нормативними), можна зробити висновок про ефективність використання торгової (складської) площі магазину або складу. Кожен із розглянутих вище показників ефективності комерційної діяльності, взятий окремо, недостатньо повно враховує і характеризує ефективність торгової організації (виробництва) в цілому .
Показник ефективності та планування комерційної діяльності.
Кінцевим результатом діяльності торгового підприємства є вартість реалізованих товарів і послуг. Тому ефективність комерційної діяльності торгового підприємства може бути передана узагальнюючим показником, що розглядається як співвідношення вартості реалізованих товарів і послуг до затрат на їх реалізацію за формулою:

Вартість реалізованих товарів(послуг)
Ефективність =________________________________
Реальні витрати обороту
(затрати на реалізацію товарів і полуг)

В той же час для більш повної оцінки ефективності комерційної діяльності підприємства можливе використання узагальнюючого показника, коли порівнюються результати діяльності підприємства з усіма затраченими коштами, включаючи вклад коштів в основні і оборотні фонди.Торгове підприємство, незалежно від своїх масштабів і профілю діяльності, повинно займатися так названим внутрішньофірмовим плануванням. Комерсант - це перш за все організатор. Організувати - значить визначити мету, знати фінансові і матеріальні ресурси та вміти використовувати їх для досягнення мети. Організатор повинен уміти формулювати завдання, доводити його до безпосереднього виконавця і контролювати виконання. Організація комерційної діяльності передбачає уміння приймати правильні рішення, розподіляти обов'язки і відповідальність. Необхідним елементом організації є уміння планувати комерційну діяльність, керувати нею і аналізувати. Планування має на увазі визначення мети підприємства на визначену перспективу, знаходження і аналіз способів їх реалізації і ресурсного забезпечення. Планування визначається тими завданнями, які ставить перед собою підприємство на перспективу. У відповідності з цим планування може бути довгостроковим, середньостроковим і короткостроковим.
Довгостроковий план звичайно охвачує трьохрічний або п’ятирічний періоди, він розробляється керівництвом компанії і містить в собі головні стратегічні цілі підприємства на перспективу.
Середньостроковий план містить в собі цілком конкретні цілі і кількісні характеристики. Середньострокові плани складають звичайно на дворічний період. Короткотермінове планування може бути розраховано на рік, півроку, місяць і т.д. Найважливішою метою, про яку дбають при плануванні комерційної діяльності підприємства, як правило, є визначення об’єму продажу товарної маси, прибутку і частки на ринку. Якщо довгострокове планування в основному є сферою діяльності найбільш великих комерційних фірм, то поточне оперативне планування - необхідний елемент управлінської діяльності на самих різних підприємствах.
До цього виду короткотермінового планування відносять так названий бізнес-план підприємства, який включає розрахунок можливих доходів і витрат, оцінювання ринку збуту конкретних товарів (послуг), оцінювання конкурентів, систему маркетингових підприємств, план реалізації, фінансовий план та ін. Структура бізнес-плану розробляється на основі узагальнення досвіду роботи вітчизняних та зарубіжних бізнесменів в тій чи іншій сфері діяльності.
Шляхи підвищення ефективності комерційної діяльності торгового підприємства.
Важливу роль в ефективній організації роботи торговельних мереж відіграє вдалий вибір типового формату. Під, роздрібним форматом у практиці торгівлі розуміють пакет товарів і послуг, що надається покупцеві в магазині. Роздрібні формати можуть визначатися в залежності від місця розташування, розміру, ціни, сервісу, мерчандайзингу тощо. З погляду покупця об'єднання магазинів в формати на основі їхніх індивідуальних характеристик визначає комерційну привабливість певного магазину, що пов'язана зі способом здійснення продажу.
Серед роздрібних форматів, які широко представлені у Великобританії та країнах Західної Європи, виділяють наступні типи магазинів.
. Формат магазинів "усі покупки одразу" охоплює мережу магазинів, які забезпечують повний закупівельний сервіс для основної частини покупців.
До них належать:
- супермаркети -магазини площею від 400 до 1500 кв. м, розміщені в мікрорайонах міста, які здійснюють торгівлю на основі самообслуговування і можуть надавати послуги вдома в покупця; торгують зазвичай бакалійними товарами, в деяких випадках -- одягом та товарами для дому;
- суперетта - різновид супермаркету площею від 120 до 200 кв. м; розміщені в спальних районах і в центрах міст; асортимент товарів обмежений продовольчими та деякими супутніми непродовольчими товарами; продаж товарів здійснюється на основі самообслуговування та традиційними методами;
- універмаги - відкриваються у престижних дорогих будівлях крупних міст; площа - понад 10 000 кв. м., розміщені на декількох поверхах; здійснюють торгівлю як традиційним методом, так і самообслуговуванням; поступово мережа універмагів витісняється більш сучасними типами підприємств:дискаунтерами, торговими центрами та ін.;
- гіпермаркети - формати на основі французького стандарту, розташовані поза містом, площею від 2500 до 10 000 кв. м; оснащені найсучаснішим торговельно-технологічним обладнанням, великою кількістю кас; мають великі парковки для автомобілів, працюють без вихідних, до останнього клієнта;
- суперстор - формат на основі американського стандарту з аналогічними гіпермаркету характеристиками; забезпечує покупцеві можливість здійснювати всі покупки під одним дахом.
. Формат "спеціалізовані магазини" - розташовані в приміських чи відносно віддалених від центру міських районах з нижчою орендною платою, у приміщеннях торговельною площею до 1000 кв. м, розміщених на декількох поверхах; використовується самообслуговування та традиційні методи продажу (це можуть бути магазини комп'ютерної техніки, магазини з торгівлі товарами окремих груп чи підгруп).
. Формат "економічні магазини" - об'єднує магазини-дискаунтери, магазини знижених цін, оптові клуби, "Кеш енд керрі" та ін.
Дискаунтер - це торговий формат, магазини якого реалізують товари за цінами, які майже дорівнюють оптовим.
Зростанню мережі дискаунтерів у всьому світі (до середини 90-х років XX ст. вони функціонували лише в Німеччині, Північній і Центральній Європі) сприяли певні економічні труднощі та пов'язана з ними сегментація споживчого ринку. Опорою дискаунтерів стали споживачі, які надають перевагу ціні, а не асортименту. Цей формат магазинів об'єднує невеликі за площею підприємства роздрібної торгівлі (до 800--1000 кв. м) з ассортиментом продовольчих (в основному) товарів до 1000--1200 найменувань. Розрізняють жорсткий (hard) і м'який (soft) різновиди дискаунтерів у залежності від площі та чисельності видів товарів, що реалізуються в магазинах.
Відносно низькі ціни в магазинах-дискаунтерах зумовлені незначною чисельністю обслуговуючого персоналу, розміщенням наявного асортименту товарів на торгово-технологічному обладнані в оригінальній упаковці, відсутністю національних і міжнародних брендів, асортиментною політикою, орієнтованою на покупців з низькими і середніми доходами, та відносно невеликим числом асортиментних позицій.
Інтенсивного розвитку в західній роздрібній торгівлі набули дискаунтери в середині 90-х років минулого століття. Якщо у 1993 р. мережа дискаунтерів торговельної групи Wal-Mart контролювала до 4 % ринку продовольчих товарів ПИТА, то у 2004 р. -- 18 %, а обсяг реалізації становив 95 млрд дол. У деяких штатах їх частка в загальному роздрібному товарообороті продовольчих товарів перевищила 20--25 %. Мережа магазинів формату дискаунтер налічувала понад 1400 суперцентрів, 1400 дискаунт-магазинів, 540 клубів Сема і 60 місцевих ринків .
Значних успіхів у розвитку дискаунтних магазинів досягла торговельна мережа Target, яка об'єднує понад 1200 магазинів. Загальна торгова площа магазинів-дискаунтерів мережі Target щорічно зростає в середньому на 8--10%.
Ситуація на продовольчих ринках Канади, Західної Європи аналогічна ситуації в США. У Німеччині на частку чотирьох провідних мереж дискаунтерів, передусім ALDI i LIDL, припадало 30% у товарообороті 2003 р. (10 % у 1981 p., 20 % у 1992 р.) за рахунок відповідного скорочення частки ринку, яку займали супермаркети і гіпермаркети.
Ринкова частка дискаунтерів у продовольчій торгівлі Франції зросла з 3% у 1991 р. до 12% у 2003 р. Приблизно такі ж темпи розвитку характерні для дискаунтерів Голландії, Ірландії та інших країн Західної Європи.
Аналогічним шляхом розвивається торгівля в Східній Європі. Так, у Чеській Республіці, Словаччині, Угорщині, Польщі в середині 90-х років минулого століття швидкими темпами розвивалися гіпермаркети (крупні формати). Однак в останні роки найбільші темпи зростання продажу були характерними саме для дискаунтерів. У результаті в Чехії мережа магазинів-дискаунтерів LIDL, PLUS i Pennj контролює 15 % ринку.
До основних причин, що спонукали до швидкого розвитку мережі магазинів-дискаунтерів на продовольчих ринках цих країн, слід віднести інфляцію та підняття цін на продовольчі товари у зв'язку з введенням в обіг єдиної валюти - евро (2000--2002 pp.).
Магазини знижених цін - реалізують товари, що вийшли із моди, зняті з виробництва тощо; розташовані поза містом чи на окраїнах, у передмісті; асортимент формується в залежності від надходження товарів, ціни - у відповідності до можливостей покупців.
Оптові клуби - розташовані у передмістях (низька орендна плата), можуть використовуватися не пристосовані для торгівлі будівлі; асортимент товарів вузький, однак досить глибокий -- з великою кількістю різновидів; реалізують товари за низькими цінами.
Магазини "Кеш енд керрі" відкриваються в промзонах, на відстані 10--15 км від центру міста; торгують широким асортиментом товарів, за низькими цінами, методом самообслуговування; займають великі площі.
Досить широкого розповсюдження набули й інші роздрібні формати: торгові центри, масові мерчандайзери, суперцентри, загальні магазини та ін.
Широкий розвиток західних торговельних мереж вцлинув на тенденції розвитку ритейлу і в Україні. Наприкінці 2004 р. лише в Києві успішно функціонували 17 роздрібних торговельних мереж, які об'єднували понад 100 магазинів різних форматів.

2.1 Організаційно-економічна характеристика фірми

Перехід України до ринкової економіки поставив перед кожним торговельним підприємством питання про самостійне господарювання. Не виняток тут і акціонерне товариство закритого типу «Перлина Поділля». Акціонерне товариство закритого типу «Перлина Поділля» зареєстроване згідно Господарського кодексу Украъни.
Фірма заснована на колективній формі власності і керується у своїй діяльності Статутом.
Предметом діяльності фірми є:
·	реалізація товарів народного споживання;
·	здійснення роздрібної торгівельної діяльності промисловими, продовольчими товарами по договірним цінам;
·	створення магазину;
·	проведення комерційної, маркетингової, посередницької, консультацйної діяльності;
·	здійснення зовнішньо-економічної діяльності.
Дана фірма є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, печатку зі своєю назвою, кутовий штамп, зареєстрований фірмовий знак.
Управління фірмою здійснюють засновники, до їх компетенції входить:
·	внесення пропозицій про зміни в Статуті, статутному фонді;
·	контроль за фінансовою діяльністю;
·	призначення директора фірми та інших посадових осіб;
·	затвердження річних результатів діяльності фірми;
·	визначення умов оплати праці посадових осіб фірми;
·	прийняття рішення про припинення діяльності фірми.
Безпосередньо управляє фінансовою, комерційною діяльністю, призначений засновниками, виконавчий директор. Ним являється один із засновників фірми. До його компетенції входить:
·	затвердження внутрішнього розпорядку та системи оплати праці;
·	керування господарською діяльністю фірми;
·	представлення фірми у всіх установах та організаціях;
·	розпорядження майном фірми;
·	укладання угод та видання доручень;
·	відкриття в банку рахунків;
·	прийняття та звільнення працівників.
До складу фірми «Перлина Поділля » входить 1 магазин, який здійснює реалізацію товарів продовольчої групи. Матеріально-фінансовою основою діяльності фірми є статутний капітал.

2.2 Методологія аналізу та оцінки комерційної діяльності підприємства

Метою аналізу господарської діяльності «Перлина Поділля» є оцінювання рівня ефективності застосування виробничих ресурсів для реалізації продукції, виявлення ефективності операційної діяльності підприємства.
У ході аналізу господарської діяльності проводиться така робота: вивчається загальна і виробнича структура підприємства; оцінюється рівень наявної технології; проводиться аналіз витрат на реалізацію; аналізується рух основних фондів.
Під час аналізу загальної структури підприємства розв'язуються такі завдання:
- досліджуються основні техніко-економічні показники структурних підрозділів (обсяги продажу, чисельність, основні фонди, фонд оплати праці тощо);
- визначаються кількість і місцезнаходження окремих структурних підрозділів, зокрема допоміжних та обслуговуваних, оптимальність їхнього розташування;
- проводиться експертиза доцільності виокремлення деяких підрозділів у процесі майбутньої реструктуризації;
- визначаються основні види продукції, обсяги їх реалізації за попередні та звітний роки, а також прогнозні показники на наступні роки для кожного структурного підрозділу і для підприємства в цілому; визначається частка кожного виду продукції в загальному обсязі.
Під час аналізу витрат на реалізацію визначається ефективність планування собівартості і проводиться факторний аналіз відхилень факту від плану. На підставі первинних бухгалтерських документів визначається сума витрат, не пов'язаних із виробничо-господарською діяльністю, у собівартості продукції. При цьому аналізується фактична (у натуральному і вартісному виразі) наявність сировини, матеріалів, палива, купованих напівфабрикатів, інших товарно-матеріальних цінностей, що не стосуються виробництва продукції. На цій підставі розробляються рекомендації щодо їх подальшого використання, зокрема продажу. Велика увага приділяється питанню правильності віднесення витрат на собівартість продукції і на валові витрати для оподатковування.
Аналізуючи рух основних фондів і амортизаційних відрахувань, потрібно виходити з того, що балансова вартість окремих майнових активів майже ніколи не дорівнює їхній реальній ринковій ціні. Показники завантаженості основних фондів, зносу, матеріал і енергомісткості, прогресивності технологічних процесів порівнюються з аналогічними показниками діяльності підприємств, найкращих у своїй галузі.
Майновий стан підприємства оцінюється на підставі дослідження коефіцієнтів зносу, оновлення, вибуття основних фондів; частки активної частини основних фондів у їхній структурі. У процесі аналізу досліджуються тенденції зміни таких статей, як незавершені капітальні вкладення і майно в оренді, оскільки ці активи не беруть участі у виробничому процесі і, за певних обставин, збільшення їхньої частки може негативно вплинути на результативність фінансової і господарської діяльності підприємства. На підставі результатів оцінювання визначають можливість їх реалізації (у тому числі в рахунок погашення заборгованості).
Інформаційною базою аналізу «Перлина Поділля» є матеріали планових документів, дані бухгалтерського і статистичного обліку та звітності підприємства.
Загальновідомо, що підприємництво здійснюється у багатьох сферах людської діяльності. Крім підприємницької діяльності у виробничій сфері, оцінка ефективності якої викладена вище, не можна обминути бізнес в інших сферах, насамперед бізнес, здійснюваний позавиробничими підприємницькими утвореннями. Загальний бізнесовий успіх підприємництва залежить від ефективності не лише виробництва, а й інших видів і форм діяльності людей. Передовсім це стосується просування товарів до споживачів, тобто прямого посередництва та товарного обігу, результативності надання різноманітних послуг ринкового характеру. Тому серед переліку ділових якостей, які повинні мати сучасні підприємці і менеджери, не останнє місце посідає здатність до аналітичної оцінки ефективності будь-якої комерційно-підприємницької діяльності.
Важливо усвідомлювати, що існує чимало видів підприємницької діяльності невиробничого характеру, яким притаманні певні особливості щодо аналітичної оцінки її ефективності.
Наприклад, основним результатом підприємництва у сфері товарного обігу є здійснення необхідного обсягу продажу і отримання додаткового прибутку від реалізації продукції. Щодо витрат, то необхідно розрізняти два їхні види: контактні витрати (вартість пошуку споживачів, прогнозування попиту, реклама тощо) і логістичні витрати (витрати на зберігання готової продукції на складах, необхідне фізичне переміщення її тощо).
У кожному конкретному випадку оцінка ефективності діяльності « Перлина Поділля» має базуватись на реальній логіці та здоровому глузді. Головний принцип полягає в обґрунтованому підході до визначення комерційних, фінансових та інших кількісно вимірюваних результатів діяльності, зв'язаних з нею поточних витрат та їхньому порівнянні діленням (відношенням).
АТЗТ «Перлина Поділля» використовує два основних способи роздрібної реалізації продукції: робота на замовлення і робота у магазині «Перлинка».
Робота на замовлення. При цьому способі підприємство працює на заздалегідь відомий ринок. Випуск продукції здійснюється відповідно до наявного портфеля замовлень, укладеними контрактами, підрядами і попередніми згодами про постачання зробленої продукції і надання послуг. Заздалегідь обмовляються терміни, технічні характеристики товарів, обсяги постачань продукції, ціни.
Переважно «Перлинна Поділля» орієнтується на торгівлю на замовлення.
Господарські зв'язки по постачанню продукції можуть бути короткостроковими до року і тривалими. Швидка зміна асортименту продукції, високі темпи відновлення її номенклатури, одноразовий характер споживання вимагають короткострокових господарських зв'язків, але в більшості випадків економічно доцільніше тривалі зв'язки.
Організація прямих тривалих господарських зв'язків дозволяє:
звільняти сторони від щорічного складання договору постачання (договір оформляється на кілька років);
періодично коректувати асортимент і поквартальні терміни постачання;
відпрацьовувати технологію виготовлення продукції і тим самим підвищувати її якість;
погоджувати графіки виробництва продукції з зацікавленими підприємствами;
скорочувати терміни представлення специфікацій;
знижувати документообіг у сфері звертання.
На аналізованому підприємстві «Перлина Поділля» реалізація продукції ведеться через відділ збуту і складу.
В додатку наведені основні показники реалізації продукції ,по регіонах та структура їх замовлень по асортименту.

.3 Рекомендації щодо вдосконалення комерційної діяльності фірми

Становлення ринкових відносин в економічній системі України вимагає використання сучасних концепцій управління формуванням асортименту товарів на підприємствах торгівлі. Якщо в силу відомих причин виробники не змогли активно застосувати їх у виробництві, то в сфері торгівлі вони використовуються більш ширше. Насамперед, це стосується впровадження маркетингових програм в комерційну діяльність торговельних підприємств.
Застосування конкуренції на внутрішньому ринку вимагає від керівників підприємств реального вивчення організації господарських зв’язків з постачальниками, проведення ефективної асортиментної політики, активного просування збуту товарів. Такі умови передбачають визначення суттєвості ділового ринку, який має бути необхідною частиною в організації діяльності торговельного підприємства.
Діяльність «Перлини Поділля» в умовах ринку пов’язана в основному, з трьома групами ризику: забезпеченням пропорції рівня попиту, тобто необхідністю закупки тільки тих товарів, на які буде попит і які будуть продані; оптимізацією товарних запасів (забезпеченням задоволення попиту через мінімальні товарні запаси); діяльністю конкурентів (досягнення переваг, які дозволяють підтримувати і розширювати частку ринку, завоювати нові сегменти ринку).
Аналіз поточного стану комерційної діяльності «Перлина Поділля» показав, що аналізованому підприємству варто встановити такі стратегічні цілі своєї діяльності :
сприяння позитивному розвитку української економіки, зміцненню її промислового потенціалу;
підвищення ефективності і рентабельності виробництва та розподілу продукції;
консолідація підприємницьких інтересів, що відповідають високим професійним і етичним нормам бізнесу;
Вбачається, що досягненню даних цілей сприятиме рішення наступних загальних задач:
.Удосконалення системи управління.
.Проведення реконструкції і модернізації процесу закупівлі та реалізації. Рішення даної задачі припускає проведення широкомасштабної модернізації застарілих потужностей, підвищення якості й обсягів продукції, що входить до її асортименту.
3.Активізація маркетингової політики, вихід на нові ринки збуту продукції.
Пріоритетним при формуванні єдиної збутової політики для підприємства має бути постійне дослідження потреб ринку, цілеспрямована робота з клієнтами, постійне розширення клієнтської бази на основі якісного і своєчасного виконання замовлень, підтримки на високому рівні власної торгової марки. Особлива увага має приділятися впровадженню нових, сучасних методів збуту продукції (електронна комерція і т.д.)
4. Організація господарських зв'язків з постачальниками відповідно до ринкових вимог потребує у фірмі досвіду та використання нових підходів в маркетинговій діяльності. Ретельний вибір постачальників пов'язаний з вивченням споживчих характеристик товарів, цін, ритмічності поставок, надійності фірми.
Впровадження маркетингових досліджень в діяльність « Перлини Поділя» пов’язано насамперед з використанням маркетингової інформації, що є основою для ефективного управління формуванням асортименту товарів. Успішно реалізувати цю проблему дозволяє створення товарних систем на основі автоматизації операцій торгово-технологічного процесу.
Автоматизована товарна система охоплює розрахунки з покупцями: аналіз руху товарів (включаючи закупку і реалізацію); ринкові дослідження кон’юктури ринку, товарів та покупців; оцінку роботи персоналу та їх продуктивності. Ця система може також включати і виробництво, оскільки працює на зворотній зв’язок з виробництвом товарів.
Велике значення для підвищення ефективності управління асортиментом товарів «Перлина Поділля»має об’єктивна оцінка ринкової ситуації, старанне вивчення нового товару, реакції на нього потенційних покупців. Цього підвищення ефективності можна досягти за рахунок визначення оптимального ринкового сегмента, розробки ефективного комплексу маркетингу. Комерційний успіх фірми буде залежати від того, яку частину асортименту будуть складати товари, що користуються постійним високим попитом. Для збільшення долі цих товарів необхідно: проведення рекламних кампаній, вивчення попиту покупців, узагальнення досвіду тих продавців, які безпосередньо займаються реалізацією певних товарів.
Істотними резервами росту ефективності управління формуванням асортименту товарів досліджуваної фірми є також застосування нових організаційних форм господарювання, що дають змогу самостійно визначати працівниками напрямки використання прибутку, вільно маневрувати товарними запасами, вибирати шляхи комерційної діяльності, встановлювати фонд заробітної плати та матеріального заохочення.
Одним з напрямків підвищення ефективності управління є раціональне використання торгових площ фірми, по пов’язано з впровадженням сучасних схем торгово-технологічних процесів, використанням найновішого торгового обладнання і устаткування, оформленням інтер’єру згідно вимог часу.
Основним критерієм комерційного успіху «Перлини Поділля» є те, що товари, які вона пропонує, задовільняють різноманітні потреби споживачів. Комерційна угода є доцільною, якщо вона забезпечує чистий прибуток не менше 25-30% від витрат (грошової виручки). Така жорстка вимога зумовлена високим рівнем ризику, характерною для торговельного підприємства. Успішна реалізація передбачає гнучкий розвиток асортименту товарів, які відповідають товарному ринку на якому працює фірма.
Фірма зможе забезпечити собі оптимальний рівень доходу, якщо асортиментні лінії реалізуються у визначеному поєднанні, яке сприяє одержанню максимального прибутку. Це завдання повинно стати фундаментом товарної стратегії АТЗТ «Перлина Поділля».
Підвищення ефективності формуванням асортименту товарів фірми і заохочення її колективу у вищих кінцевих результатах може бути вирішене також через надання фірмі повної комерційної свободи, права вільної закупівлі необхідних їй товарів на ринку, що підвищить вплив на постачальників товарів з метою розширення товарного асортименту і покращення якості товарів. Поряд з цим слід надати фірмі більше свободи у здійсненні своєї господарської діяльності, надати їй право встановлювати собі бажаний рівень самостійності.
За умов ринку, що народжуються в Україні, досяги сталого успіху зовсім не просто. Покупцеві пропонується лише те, що відносно легко може придбати фірма. Товарний асортимент при цьому досить вузький. При створенні повного асортименту товарів необхідно приділити увагу його обсягу. Комплексне вирішення цих проблем допоможе фірмі підвищити свою ефективність. Тому пошук шляхів підвищення ефективності управління формуванням асортименту товарів у повинен проводитися по всіх її елементах. Насамперед:
·	вивчення ринку, торговельної кон’юнктури, прогнозування попиту на товари;
·	вивчення і пошук можливих джерел закупки товарів;
·	використання власних можливостей або створення додаткових джерел для поновлення товарних ресурсів;
·	здійснення товарообмінних операцій;
·	закупка товарів на біржах;
·	організація закупівельної роботи з підприємствами малого бізнесу та індивідуальними;
·	проведення політики тактичного ціноутворення, яке залежить від попиту та пропозиції товарів;
·	проведення рекламних заходів;
·	застосування прогресивних форм продажу товарів;
·	сервісне обслуговування покупців;
·	використання кредитних ресурсів для розширення комерційної діяльності тощо.
У міру переходу до вільного ринку, орієнтації на споживача, людські інтереси, різноманітні форми виробництва товарів і торгівлі будуть ускладнюватися, поповнюватися новим змістом і в цьому закономірнадіалектика розвитку управління формуванням асортименту товарів в умовах становлення ринкових відносин.

ПОКАЗНИКИ ЕФЕКТИВНОСТІ ЗА 2013-2014 РОКИ
Інгул	Спокуса	Смерічка	УНС	Антей	Проскурів	Істр	Іва	Кальміус	Солодкий рай	
-	2903,61 грн.	4425,00 грн. 	-	1993,65 грн.	-	-	-	-	-	

Отже,із таблиці ми можемо зробити висновок :
ТОВ «Спокуса» закупила у нас товар на 2903,61 грн., за 2014 рік.
ТОВ «Смерічка» закупила у нас товар на 4425,00 грн.
ТОВ «Антей» закупив у нас товар на суму 1993,65 грн.

РОЗДІЛ ІІІ ОХОРОНА ПРАЦІ НА РОБОЧОМУ МІСЦІ КОМЕРСАНТА

Охорона праці - система законодавчих актів, соціально-економічних, організаційних, технічних, гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів і засобів, що забезпечують безпеку, зберігання здоров'я і працездатності людини в процесі праці. Науково-технічний прогрес уніс серйозні зміни в умови виробничої діяльності робітників розумової праці. Їхня праця стала більш інтенсивним, напруженим, потребуючих значних витрат розумової, емоційної і фізичної енергії. Це зажадало комплексного рішення проблем ергономіки, гігієни й організації праці, регламентації режимів праці і відпочинку.
Охорона здоров'я трудящих, забезпечення безпеки умов праці, ліквідація фахових захворювань і виробничого травматизму складає одну з головних турбот людського товариства. Обертається увага на необхідність широкого застосування прогресивних форм наукової організації праці, зведення до мінімуму ручної, малокваліфікованої праці, створення обстановки, що виключає фахові захворювання і виробничий травматизм.
Даний поділ дипломного проекту присвячений розгляду таких питань:
- організація робочого місця рекламіста;
- визначення оптимальних умов праці рекламіста.
Опис робочого місця рекламіста
Робоче місце - це частина простору, у якому інженер здійснює трудову діяльність, і проводить велику частину робочого часу. Робоче місце, добре пристосоване до трудової діяльності інженера, правильно і доцільно організоване, у відношенні простори, форми, розміру забезпечує йому зручне положення при роботі і високій продуктивності праці при найменшій фізичній і психічній напрузі.
При правильній організації робочого місця продуктивність праці інженера зростає з 8 до 20 відсотків.
Відповідно ДО ДЕРЖСТАНДАРТУ 12.2.032-78 конструкція робочого місця і взаємне розташування всіх його елементів повинно відповідати антропометричним, фізичним і психологічним вимогам. Велике значення має також характер роботи. Зокрема, при організації робочого місця рекламіста повинні бути дотримані такі основні умови:
- оптимальне розміщення устаткування, що входить до складу робочого місця;
- достатній робочий простір, що дозволяє здійснювати всі необхідні прямування і переміщення;
- необхідно природне і штучне освітлення для виконання поставлених задач;
- рівень акустичного шуму не повинний перевищувати припустимого значення.
Головними елементами робочого місця рекламіста є письмовий стіл і крісло. Основним робочим положенням є положення сидячи. Робоче місце для виконання робіт у положенні сидячи організується відповідно до ДЕРЖСТАНДАРТ 12.2.032-78.
Робоча поза сидячи викликає мінімальне стомлення рекламіста. Раціональне планування робочого місця передбачає чіткий порядок і сталість розміщення предметів, засобів праці і документації. Те, що потрібно для виконання робіт частіше, розташовано в зоні легкої досяжності робочого простору.
Моторне поле - простір робочого місця, у якому можуть здійснюватися рухові дії людини.
Максимальна зона досяжності рук - це частина моторного поля робочого місця, обмеженого дугами, що описуються максимально витягнутими руками при прямуванні їх у плечовому суглобі.
Оптимальна зона - частина моторного поля робочого місця, обмеженого дугами, що описуються передпліччями при прямуванні в ліктьових суглобах з опорою в точці ліктя і з щодо нерухомим плечем (рис. 3.1).

Рис. 3.1. Оптимальна зона робочого місця
Зони досяжності рук у горизонтальній площині.
а - зона максимальної досяжності; б - зона досяжності пальців при витягнутій руці;
у - зона легкої досяжності долоні;
р - оптимальний простір для грубої ручної роботи;
д - оптимальний простір для тонкої ручної роботи.

Роздивимося оптимальне розміщення предметів праці і документації в зонах досяжності рук:
ДИСПЛЕЙ розміщається в зоні а (у центрі);
КЛАВІАТУРА - у зоні р/д;
СИСТЕМНИЙ БЛОК розміщається в зоні б (зліва);
ПРИНТЕР знаходиться в зоні а (справа);
ДОКУМЕНТАЦІЯ - в зоні легкої досяжності долоні - а (зліва) - література і документація, необхідна при роботі; у висувних ящиках столу - література, якою не постійно користується.
При проектуванні письмового столу варто враховувати таке:
- висота столу повинна бути обрана з урахуванням можливості сидіти вільно, у зручній позі, при необхідності спираючись на підлокітники;
- нижня частина столу повинна бути сконструйована так, щоб програміст міг зручно сидіти, не був змушений підгортати ноги;
- поверхня столу повинна мати властивості, що виключають появу відблисків у поле зору програміста;
- конструкція столу повинна передбачати наявність висувних ящиків (не менше 3 для збереження документації, канцелярського обладнання, особистих речей).
Важливим моментом є раціональне розміщення на робочому місці документації, канцелярського обладнання, що повинно забезпечити працюючу зручну робочу позу, найбільш економічні прямування і мінімальні траєкторії переміщення працюючого і предмета праці на даному робочому місці.
Створення сприятливих умов праці і правильне естетичне оформлення робочих місць на виробництві має велике значення як для полегшення праці, так і для підвищення його принадності, що позитивно впливає на продуктивність праці. Фарбування помешкань і меблям повинне сприяти створенню сприятливих умов для зорового сприйняття, гарного настрою. У службових помешканнях, у яких виконується одноманітна розумова робота, що потребує значної нервової напруги і великого зосередження, фарбування повинне бути спокійних тонів - світлих відтінки холодного зеленого або блакитного кольору.
При розробці оптимальних умов праці рекламіста необхідно враховувати освітленість, шум і мікроклімат.
Освітленість робочого місця
Раціональне освітлення робочого місця є одним із найважливіших чинників, що впливають на ефективність трудової діяльності людини, що попереджують травматизм і фахові захворювання. Правильно організоване освітлення створює сприятливі умови праці, підвищує працездатність і продуктивність праці. Освітлення на робочому місці програміста повинно бути таким, щоб робітник міг без напруги зору виконувати свою роботу. Стомлюваність органів зору залежить від ряду причин: недостатність.

ВИСНОВОК

У своїй дипломній роботі ,я визначала систему показників ефективності комерційної діяльності. Для того, щоб підприємство успішно функціонувало, необхідно постійно аналізувати його комерційну діяльність. Це дозволить з’ясувати сильні та слабкі сторони, стійкість положення підприємства, ефективність його роботи.
Співвідношення результатів комерційної діяльності з використовуваними для цього засобами виробництва і робочої сили протягом певного проміжку часу називається ефективністю комерційної діяльності.
Види ефективності комерційної діяльності виокремлюються переважно за різноманітністю одержуваних результатів (ефектів) комерційної діяльності.
Економічний ефект відображає різні вартісні показники, які характеризують проміжні і кінцеві результати діяльності комерційної фірми. До таких показників відносять обсяг реалізованої продукції, величину одержуваного прибутку, економію ресурсів, різницю між продажем і закупівельною ціною товару тощо.
Соціальний ефект зводиться до скорочення тривалості робочого тижня, збільшення нових робочих місць, рівня зайнятості людей, поліпшення умов праці та побуту, стану довкілля, загальної безпеки життя, якості торгівельного обслуговування, стабільності і постійної оновлюваності пропонованого асортименту товарів, запровадження сучасних методів продажу товарів, економії витрат часу на здійснення торговельного обслуговування тощо.
Складники соціального ефекту мають ту особливість, що далеко не всі з них піддаються кількісному вимірюванню. Як правило, соціальний ефект вимірюється бальною системою, яка ґрунтується на оцінках окремих складників досвідченими експертами.
Локальний ефект означає конкретний результат торгово-господарської діяльності комерційної фірми.
Народногосподарський ефект - це спільний ефект від діяльності у сферах обертання виробництва і споживання, або галузевий ефект, пов'язаний з позитивними наслідками діяльності суб'єктів комерційної діяльності.
Для того, щоб підприємство успішно функціонувало, необхідно постійно аналізувати його комерційну діяльність. Це дозволить з’ясувати сильні та слабкі сторони, стійкість положення підприємства, ефективність його роботи.Трансформації в системі управління збутовою діяльністю підприємств за період реформ в Україні створили нову базу для зростання промислового виробництва. Зокрема, у вітчизняній економіці за часів незалежності відбулися суттєві структурні зрушення виробничих можливостей підприємств. З огляду на недостатню дієвість інформаційного забезпечення збутової діяльності підприємств, найбільш доцільним шляхом вирішення цієї проблеми є проведення ґрунтовних досліджень мікросередовища з метою оцінювання впливу факторів на збутову діяльність підприємств. Розробка методик цих досліджень із залученням їх у процес виробництва дозволить промисловим виробникам управляти збутовою діяльністю як цілісною системою. Цей перспективний напрямок потребуватиме надалі глибших теоретичних досліджень.

СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ

1. Логістика // Маркетинг: бакалаврський курс: Навч. посібник / За заг. ред. С.М. Ілляшенка. - Суми: ВТД "Університетська книга", 2004.
. Мате Э., Тиксье Д. Материально-техническое обеспечение деятельности предприятия. - М.: А/О Изд. группа "Прогресс", 2010.
. Неруш Ю.М. Коммерческая логистика: Учебник для вузов. - М.: Банки и биржи, ЮНИТИ, 1997.
. Сергеев В.И. Менеджмент в бизнес - логистике. - М.: Филинъ, 1997.
. Амуржуев О.В. Организационно-экономические основы посредничества на товарном рынке: Автореф. дис… д-ра екон. наук 08.00.05. - М.: Акад. нар. хозяйства при правительстве РФ, 1993. - 47 с.
. Апопий В.В. Проблемы становления торгового посредничества в Украине // Підприємництво, господарство і право.- 2008.- №6. - С. 29-31.
. Балабан М.П. Оптова торгівля в ринковому середовищі: ефективність функціонування та стратегія розвитку: Монографія. - Полтава: РВЦ ПУСКУ, 2005. - 154 с.
. Балабанова Л.В., Митрохіна Ю.П. Стратегічне маркетингове управління збутом підприємств: Підручник[текст].- Донецьк: в-во Дон. ДУЕТ, 2009.-245с.
. Болт Г. Дж. Практическое руководство по управлению сбытом[текст]: Пер. с англ./ Научн. ред. и авт. предисл. Ф. А.Крутиков. - М.: Экономика, 2005. - 271 с.
. Бондаренко И.В. Современный маркетинг:[текст] Учебн. пособ.-Донецк: Юго-Восток, 2011.-354 с.
. Хрупович С. Є. Економічне оцінювання та управління збутовою діяльністю підприємств: [текст]/ С. Є. Хрупович. - Л., 2009. - 202 с.
. Алексюк А.М. Методи навчання і методи учіння. - К-.,1980.
. Професійна освіта:Словник:Навч. Посіб. /укладач С.У. Гончаренко та ін..;за ред.Н.Г.Ничкало. - К.:Вища шк..,2008- 380 с.

ДОДАТКИ

. ТЕСТ ВНУТРІШНЬОГО КОНТРОЛЮ
Аудиторська фірма__________________
Підприємство______________________
Період перевірки____________________
Мета контролю:
1.	Формування статутного фонду відповідає законодавчим вимогам.
2.	Звіт про наслідки підписки до ДКЦПФР надано.
3.	Установчі збори з питань формування та змін статутного фонду проводяться.

ТЕСТ ВНУТРІШНЬОГО КОНТРОЛЮ
№	Зміст питання	Варіант відповіді	Примітки	
 	 	Так	Ні	Інф. відсутня		
1	2	3	4	5	6	
1.	Якщо формування статутного фонду є обов'язковим, чи оговорюються строки внесення (часткового внесення) вкладів умовою державної реєстрації юридичної особи, умовою надання ліцензії?					
2.	Чи зазначене в установчих документах визначення часток засновників підприємства, тобто фактичне визначення власника/власників юридичної особи?					
3.	Чи був сплачений мінімальний розмір статутного фонду на момент звернення за дозволом на діяльність торговця цінними паперами?					
4.	Чи існує на підприємстві механізм виключення за рішенням зборів учасників того учасника, який систематично не виконує своїх обов'язків (ст. 64 Закону України "Про Господарчі товариства")?					
5.	Чи проводились установчі збори затвердження статуту товариства (наявність протоколу)?					
6.	Яким чином розміщувалися акції серед засновників?					
7.	Яку відповідальність несуть засновники за зобов'язаннями, що виникли до реєстрації АТ?					
8.	Чи забезпечені права власності Товариства відповідними документами на випущені акції?					
9.	Чи відбулась реєстрація та публікація інформації про випуск акцій?					
10.	Чи надавався звіт про наслідки підписки до ДКЦПФР?					
11.	Чи перевіряється аудиторської фірмою фінансовий стан засновників - юридичних осіб, щодо їх спроможності сплатити за акції ВАТ?					
12.	Чи дотримувалися на даному підприємстві обмеження на види вкладів засновників?					
13.	Чи були зміни в статутному капіталі в даний період, їх адекватність реєстрації в статутних документах?					

·	Виконав
·	Перевірив
·	
·	2. АНКЕТА ВИВЧЕННЯ ОБЛІКОВОЇ ПОЛІТИКИ ПІДПРИЄМТВА - КЛІЄНТА.
·	Аудиторська фірма______________
·	Підприємство__________________
·	Період перевірки_________________
·	
·	АНКЕТА ВИВЧЕННЯ ОБЛІКОВОЇ ПОЛІТИКИ
№	Елемент, що перевіряється	Пункт наказу про облікову політику	Область застосування	Наявність порушень та їх вплив на достовірність звітності	
1	2	3	4	5	
1.	Наявність наказу про облікову політику				
2.	Застосований метод оцінки вибуття запасів:				
	- ідентифікованої собівартості				
	- середньозваженої собівартості				
	- собівартості перших за часом надходження (ФІФО)				
	- собівартості останніх за часом надходження (ЛІФО)				
	- нормативних розходів				
	- ціни продажу				
3.	Визначення одиниці запасів				
	- найменування				
	- однорідна група				
	- інше (навести)				
4.	Метод визначення суми резерву сумнівних боргів				
	- за класифікацією дебіторської заборгованості				
	- за платоспроможністю окремих дебіторів				
5.	Метод амортизації основних засобів				
	- прямолінійний				
	- зменшення залишкової вартості				
	- прискореного зменшення залишкової вартості				
	- кумулятивний				
	- виробничий				
	- згідно податковому законодавству				
6.	Вартісна межа проміж ОЗ та МНМА				
7.	Метод нарахування амортизації МНМА				
	- прямолінійного списання				
	- виробничий				
	- згідно податковому законодавству				
	- 50% - 50%				
	- 100%				
8.	Метод амортизації та строк корисного використання НМА				
	- прямолінійний				
	- зменшення залишкової вартості				
	- прискореного зменшення залишкової вартості				
	- кумулятивний				
	- виробничий				
	- згідно податковому законодавству				
9.	Метод оцінки ступеня завершеності операцій з надання послуг				
	- вивчення виконаних робіт				
	- питомої ваги обсягу виконаних послуг у загальному обсягу послуг				
	- питомої ваги обсягу здійснених витрат у загальному обсягу витрат				
	- рівномірного нарахування				
10.	Наявність та порядок формування резервів для забезпечення майбутніх витрат і платежів (навести)				
11.	Метод відображення фінансових інвестицій				
	- за методом участі у капіталі				
	- за справедливою вартістю				
	- за собівартістю			^	
12.	Визначена межа суттєвості				
13.	Наявність змін облікової політики у перевіряємому періоді та правильність їх відображення у звітності				
14.	Метод оцінки ступеня завершеності операцій з надання послуг				
	- вивчення виконаних робіт				
	- питомої ваги обсягу виконаних послуг у загальному обсягу послуг				
	- питомої ваги обсягу здійснених витрат у загальному обсягу витрат				
	- рівномірного нарахування				
15.	Наявність та порядок формування резервів для забезпечення майбутніх витрат і платежів (навести)				
16.	Метод відображення фінансових інвестицій				
	- за методом участі у капіталі				
	- за справедливою вартістю				
	- за собівартістю				
17.	Визначена межа суттєвості				
3. ЛИСТОК ОЦІНКИ ВЛАСТИВОГО РИЗИКУ ТА РИЗИКУ КОНТРОЛЮ
·	
·	Листок оцінки властивого ризику та ризику контролю
	
АТЗТ «Перлина Поділля»			
Назва підприємства			
Номер:	1			
Етап робіт:	планування			
Склала:	Ткачук Д.В	дата	22.04.2014р.	Перевірила:	Козачок А.В.	дата			

Питання	Відповідь	
Чи вплинули негативно на розвиток підприємств галузі: Загальний стан економіки в Україні Ріст рівня інфляції Чинне законодавство Зміни офіційного обмінного курсу валют	так так ні ні	
2. Чи характерний для галузі тривалий виробничий цикл?	так	
3. Чи відбувались у галузі протягом звітного періоду банкрутства, консервація виробництва?	ні	
Продовження таблиці 2		
4. Чи отримує галузь значні дотації від уряду?	ні	
5. Чи спостерігались значні зміни у тенденції прибутковості (збитковості) серед підприємств галузі?	ні	
Яка форма власності підприємства?	колективна	
Чи здійснюється керівництво підприємством: Одноосібно Колегіально	так -	
Чи має керівництво; Достатню кваліфікацію Практичний досвід роботи	так так	
3. Чи має керівництво негативну репутацію?	ні	
4. Чи є ознаки недостатньої чесності керівництва?	ні	
5. Чи здатне керівництво на невиправданий ризик?	ні	
6. Чи є причини у керівництва прикрасити фінансовий стан підприємства (перекрутити його показники)?	ні	
7. Чи відбулись у звітному періоді (очікуються найближчим часом після його закінчення) зміни: У складі керівництва У складі власників Форми власності	ні ні ні	
8. Чи існує чіткий розподіл функціональних обов'язків на підприємстві?	так	
9. Чи співпадає реальний розподіл повноважень членів керівництва з формальним?	так	
10. Чи передбачений організаційною структурою підприємства орган внутрішнього контролю?	так	
11. Чи усвідомлює керівництво важливість бухгалтерського обліку?	так	
12. Чи немає конфлікту між керівництвом та головним бухгалтером?	ні	
13. Чи здійснюються інвентаризації перед складанням річної бухгалтерської звітності?	так	
14. Чи укладені договори про повну матеріальну відповідальність у передбачених законодавством випадках?	так	
15. Чи відбулись зміни у складі традиційних користувачів звітності?	ні	
16. Чи були випадки крадіжок, зловживань на підприємстві?	ні	
17. Чи спостерігається висока плинність кадрів серед: Працівників бухгалтерії Матеріально-відповідальних осіб	ні ні	
18. Чи є підприємство позивачем (відповідачем) у судовій справі?	ні	
19. Чи є філії (дочірні підприємства)?	ні	
20. Чи вистачає підприємству власних оборотних коштів?	так	
21. Чи використовуються підприємством позики?	ні	
22. Чи є підприємство: Збитковим Прибутковим	ні так	
23. Чи були на підприємстві значні фінансові втрати?		
24. Чи здійснює підприємство кілька видів діяльності?		
25. Чи переважають на підприємстві форми оплати: Готівкова Безготівкова Бартерні розрахунки	так так ні	
26. Чи здійснювались нетрадиційні господарські операції протягом звітного періоду?	ні	
27. Чи високий ступінь складності здійснюваних господарських операцій?	ні	
28. Чи здійснює підприємство зовнішньоекономічну діяльність?	ні	
Продовження таблиці 2.		
29. Чи застосовується на підприємстві: Ручна обробка облікової інформації Комп'ютерна	ні так	
30. Чи здійснювались перевірки діяльності підприємства у звітному році: ДПІ Іншими уповноваженими органами	ні ні	
31. Чи проводився аудит у попередньому звітному періоді?	ні	
32. Чи сплачувало підприємство значні санкції по податках і платежах: У попередньому звітному періоді Протягом звітного періоду	ні ні	
33. Чи відбувались у звітному періоді: Зміни в обліковій політиці підприємства Зміни у виробничій діяльності У маркетинговій політиці	ні ні ні	
34. Чи є ще якісь особливі обставини, що можуть вплинути на оцінку ризику?	ні	

1.	РЕЗУЛЬТАТИ ОБСТЕЖЕННЯ СТАНУ ВНУТРІШНЬОГО КОНТРОЛЮ

Результати обстеження стану внутрішнього контролю на підприємствах
п/п	 Питання	Частка відповіді “так” чи “ні”, %	
		Так	Ні	
1	Організаційна структура підприємства	 	 	
1.1	Розроблена та затверджена організаційна структура, підпорядкування виконавців	60,0	40,0	
1.2	Розроблена та затверджена система бюджетування	80,0	20,0	
1.3	Наявність на підприємстві організаційних регламентів, а саме:	0,0	0,0	
1.2.1	Положення про службу внутрішньогосподарського контролю	0,0	100,0	
1.3.2	Положення про структурні підрозділи	60,0	40,0	
1.3.3	Положення про облікову політику	80,0	20,0	
1.3.4	Посадові інструкції персоналу	20,0	80,0	
1.3.5	Положення про службу внутрішнього аудиту (ревізійну службу)	20,0	80,0	
1.3.6 	Графік документообороту	0,0	100,0	
2	Розподіл обов’язків, повноважень, відповідальності	 	 	
2.1	Визначення кола посадових осіб, які мають право підпису первинних документів	100,0	0,0	
2.2	Розподіл контрольних функцій (обов’язків) між працівниками, які виконують операції на визначеній ділянці	0,0	100,0	
2.3	Легітимність повноважень матеріально-відповідальних осіб (наказ керівника, договір про повну матеріальну відповідальність)	100,0	0,0	
3	Забезпечення умов збереження майна, грошових коштів, облікових регістрів, документів	 	 	
3.1	Організоване зберігання активів і виробничих запасів:	0,0	0,0	
3.1.1	Склади, обладнані місцями для зберігання виробничих запасів	100,0	0,0	
3.1.2	Склад охороняється та оснащений сигналізацією	100,0	0,0	
3.1.3	Грошові кошти та бланки суворої звітності зберігаються у сейфі та доступ до них обмежений	60,0	40,0	
3.1.4	Супровід касира під час доставки грошових коштів до установи банку (з установи банку)	40,0	60,0	
3.2	Всі документи зброшуровані та послідовно пронумеровані	60,0	40,0	
4	Регламентація та діяльність внутрішніх контролюючих органів	 	 	
4.1	Затверджені та діють внутрішні контролюючі органи	0,0	0,0	
4.1.1	Служба внутрішнього аудиту (внутрішній аудитор)	0,0	100,0	
4.1.2	Ревізійна комісія (ревізор)	60,0	40,0	
4.1.3	Інвентаризаційна комісія	60,0	40,0	
4.1.4	Комісія по прийманню (передачі), списанню основних засобів	0,0	100,0	
4.2	Контрольні дії (планові та непланові)	0,0	0,0	
4.2.1	Раптова ревізія каси	0,0	100,0	
4.2.2	Ревізія чи інвентаризація при зміні матеріально-відповідальної особи	40,0	60,0	
4.3	Регулярне проведення інвентаризації	80,0	20,0	
4.4	Оцінка факторів виявлених контрольних відхилень:	0,0	0,0	
4.4.1	Неохайність, безвідповідальність, розсіяність персоналу тощо	100,0	0,0	
4.4.2	Невірні судження або невірне розуміння інструктивних матеріалів	100,0	0,0	
4.4.3	Навмисні дії в результаті змови працівників	40,0	60,0	
4.4.4	Зловживання з боку керівництва	0,0	100,0	
4.5	Проведення зовнішнього аудиту (контролю) не рідше одного разу на рік	100,0	0,0	
4.6	Виправлення помилок та викривлень за наслідками зовнішнього та внутрішнього контролю	40,0	60,0	
5	Кадрова політика	 	 	
5.1	Проведення заходів з навчання, підвищення кваліфікації кадрів	20,0	80,0	
5.2	Інформування працівників про результати роботи їх підрозділу	0,0	100,0	
5.3	Використання матеріального стимулювання (покарання) за позитивні (негативні) наслідки контролю	0,0	100,0	
6	Система бухгалтерського обліку	 	 	
6.1	Наявність робочого плану рахунків	60,0	40,0	
6.2	Контроль кореспонденції рахунків головним бухгалтером або уповноваженою особою	60,0	40,0	
6.3	Санкціонування всіх типових і нетипових господарських операцій керівником або уповноваженою особою	90,0	10,0	
6.4	Відображення в обліку господарських операцій лише на підставі первинних документів	60,0	40,0	
6.5	Взаємоузгодженість всіх облікових реєстрів та первинних документів	40,0	60,0	
6.6	Наявність необґрунтованих виправлень в первинних документах і реєстрах обліку	100,0	0,0	
6.7	Відображення операцій в момент їх здійснення	20,0	80,0	
7	Система комп’ютерної обробки інформації	 	 	
7.1	Бухгалтерський облік автоматизовано	100,0	0,0	
7.2	Засоби захисту інформації від несанкціонованого доступу в наявності	100,0	0,0	
7.3	Дублювання даних електронного обліку на випадок втрати, знищення чи псування	40,0	60,0